ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 500/1558/21 пров. № А/857/10699/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Сеника Р. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня          2021 року, ухвалене головуючим суддею Баб`юком П. М. у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,

                                                           ВСТАНОВИВ:

24.03.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 19.01.2021 №04-23/177 про відмову у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з моменту звернення, нарахувати та виплатити їй державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на підставі поданої заяви.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що є уповноваженою особою малозабезпеченої сім`ї, у складі якої є семеро дітей різного віку. Вказує, що їй безпідставно відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, оскільки до неї не підлягає застосуванню пункт 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 (далі – Порядок № 250), так як має на вихованні шестеро неповнолітніх дітей, двоє з яких не досягли шестирічного віку та потребують догляду, що унеможливлювало її працевлаштування та здійснення сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а відповідач в свою чергу не вжив заходів щодо реєстрації її як безробітної у Кременецькій районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про задоволення позову та стягнення на її користь судових витрат на професійну правничу допомогу і витрати, пов`язані з прибуттям до суду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує обставинами, викладеними у позовній заяві, а також тим, що разом із позивачем проживає і ОСОБА_2 , яка досягла 80-річного віку та, як і її неповнолітні діти та повнолітній син з інвалідністю з дитинства, також потребує догляду.
Управління соціального захисту населення Кременецької районної адміністрації Тернопільської області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, однак, такий до уваги судом не береться, оскільки не підписаний уповноваженою особою.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.01.2021 ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Кременецької районної адміністрації Тернопільської області через Почаївську територіальну громаду із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, до якої додала декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги та необхідні документи.
Рішенням Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 19.01.2021 №04-23/177 відмовлено позивачу у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є непрацюючою працездатною особою, у якої відсутній дохід і не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців періоду, за який враховуються доходи.
Повідомлення про відмову у призначенні державної соціальної допомоги надіслано заявниці 20.01.2021.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, так як за період з 01.04.2020 по 30.09.2020 у позивача, працездатної особи, відсутній дохід і не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, а також відсутні інші обставини (виключення), визначені законодавством, які б дозволяли призначити вказану державну соціальну допомогу.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до преамбули Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям і сприяння їх економічній самостійності.
Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» передбачено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) – це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї;
малозабезпечена сім`я – це сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний дохід нижчий, ніж прожитковий мінімум для сім`ї.
Право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України (стаття 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям»).
Згідно з статтею 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем проживання уповноваженого представника сім`ї.
Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови призначення і виплати державна соціальна допомога, передбаченої Законом України “Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям”, перелік документів, необхідних для призначення такої допомоги, а також підстави для припинення її виплати визначає Порядок № 250.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 250 для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), подає такі документи:
заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики;
декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація);
довідку про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;
довідку встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (за наявності).
Інформація про склад малозабезпеченої сім`ї заявника зазначається в декларації.
Пунктом 9 Порядку № 250 передбачено, що середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів малозабезпеченої сім`ї, одержаний ними протягом шести місяців.
Шість місяців становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (далі - період, за який враховуються доходи).
Вичерпний перелік підстав, за наявності яких державна соціальна допомога не призначається, передбачений пунктом 10 Порядку № 250, відповідно до підпункту 1 якого державна соціальна допомога не призначається, якщо у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше, ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених у пункті 11 цього Порядку).
Державна соціальна допомога у зазначеному випадку призначається, якщо особи протягом періоду, за який враховуються доходи:
сплатили або за них сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців;
доглядали за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного в медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку, за дітьми, хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, за дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідності, за особою з інвалідністю І групи, за особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу, за дитиною з інвалідністю віком до 18 років, а також за особами, які досягли 80-річного віку; надавали соціальні послуги з догляду відповідно до законодавства.
Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що наявність у складі сім`ї, яка має середньомісячний сукупний дохід нижчий, ніж прожитковий мінімум для сім`ї, працездатної особи, яка досягла 18-річного віку, та не працювала, не проходила військову службу, не здобувала освіту, не доглядала за дітьми до досягнення ними трирічного віку, не зареєстрована в центрі зайнятості, як безробітна, або як така, що шукає роботу, сумарно більше, ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи, виключає право такої сім`ї на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Такі законодавчі положення спрямовані на забезпечення і сприяння економічній самостійності сімей з рівнем доходу нижчим, ніж прожитковий мінімум для такої сім`ї.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 , як уповноважений представник сім`ї, звернулась до відповідача із заявою, складеною за формою, встановленою Мінсоцполітики, про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, зазначивши при цьому наступних членів сім`ї: чоловіка - ОСОБА_3 та дітей – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
У задоволенні вказаної заяви було відмовлено, так як у складі малозабезпеченої сім`ї є непрацюючі працездатні особи, які не сплатили в мінімальному розмірі єдиного соціального внеску сумарно протягом 3 місяців.
Так, позивач є працездатною особою, яка досягла 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, не працювала, не проходила військової служби, не провадила підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобувала освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстрована в центрі зайнятості як безробітна або як така, що шукає роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи.
Крім цього, ОСОБА_1 не надано доказів про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців, чи про наявність медичного висновку лікарсько-консультативної комісії щодо необхідності догляду за дітьми, яким виповнилось три роки, до досягнення ними шестирічного віку.
Що стосується доводів позивача про здійснення нею догляду за сином ОСОБА_9 , якому встановлено інвалідність з дитинства, апеляційний суд вважає такі безпідставними, оскільки державну соціальну допомогу дитині з інвалідністю з надбавкою на догляд отримував її чоловік ОСОБА_3 , а відтак, саме на нього був покладений обов`язок з догляду за ОСОБА_9 .
Також не заслуговують на увагу покликання позивача в апеляційній скарзі на неможливість працевлаштування у зв`язку з доглядом за ОСОБА_2 , яка досягла 80-річного віку, оскільки вказана особа не зазначена позивачем як член сім`ї та не надано жодних доказів в підтвердження здійснення такого догляду, зокрема, висновку ЛКК із зазначенням, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Що ж стосується невжиття відповідачем жодних заходів щодо реєстрації ОСОБА_1 в центрі зайнятості як безробітної, слід зазначити, що такого обов`язку у відповідача немає, а реєстрація безробітних здійснюється відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 № 792, за заявним принципом безпосередньо безробітної особи.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність рішення Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 19.01.2021 №04-23/177 з огляду на відсутність підстав для призначення позивачу державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі № 500/1558/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 27.10.2021