Постанова                                                      
Іменем України
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 760/29541/19
провадження № 61-927св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,  
суддів:  Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),                 Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року в складі судді Оксюти Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року в складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Сушко Л. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання розпорядження незаконним та зобов`язання вчинити дії,

 
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд визнати незаконним розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 вересня 2019 року № 746  «Про прийняття громадян на квартирний облік для надання жилого приміщення, внесення змін до облікових справ та зняття з квартирного обліку» в частині відмови в прийнятті його на квартирний облік та зобов`язати відповідача прийняти його на квартирний облік.
Позов обґрунтовано тим, що позивач є інвалідом І групи та за медичним висновком від 10 жовтня 2018 року № 4, складеним комісією КНП «ЦПМСД № 1», не може проживати в одній кімнаті з членами сім`ї, в тому числі в ізольованій квартирі, через що він звернувся до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про прийняття на квартирний облік.
Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 вересня 2019 року № 746 позивачу було відмовлено у прийнятті на квартирний облік на підставі пункту 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила) у зв`язку із штучним погіршенням ним житлових умов.
Вважає вказане розпорядження незаконним та таким, що порушує його право на отримання житла, оскільки він є інвалідом І групи та згідно з пунктом 3 частиною першою статті 12 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» має право першочергового отримання житла, при цьому відповідачем не було обґрунтовано, які саме житлові умови він погіршив, яке житлове приміщення зіпсував та зруйнував, або які нетрудові доходи отримав, через що вимушений звернутися до суду із цим позовом.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач самостійно та свідомо зареєстрував у квартирі свою матір, погіршивши свої житлові умови, тому відповідачем правомірно відмовлено йому у зарахуванні на квартирний облік. Суд не вбачав протиправності та підстав для скасування оскаржуваного розпорядження відповідача від 19 вересня 2019 року в частині, що стосується позивача. 
Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, а також зазначив, що оскільки позивач наразі проживає у належній йому квартирі по АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв. м, житловою площею 28, 9 кв. м, та вперше звернувся до Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою про прийняття його на квартирний облік у 2017 році, і уже після розпорядження Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 26 липня 2017 року про відмову ОСОБА_1 про прийняття на квартирний облік позивач самостійно і свідомо зареєстрував у цій квартирі свою матір                              ОСОБА_2 , і до цього часу його мати була зареєстрована у належній їй на праві власності квартирі на АДРЕСА_2 , житловою площею                     19, 1 кв. м, та відчужила її на користь ОСОБА_1 на підставі договору дарування, та у якій наразі ніхто не зареєстрований, чим штучно погіршив свої житлові умови, при цьому позивач уже неодноразово звертався до районної у місті державної адміністрації про зарахування його на квартирний облік, у чому відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 з посиланням на відповідні правові норми, які регулюють питання прийняття осіб на квартирний облік, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У січні 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до  Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права (зокрема частини 2 статті 10 та пункту 3 частини першої статті 13 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»), та відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме в разі вирішення питання про першочергове забезпечення житлом та про зобов`язання постановлення на квартирний облік особи з інвалідністю, яка потребує поліпшення житлових умов і надання їй жилого приміщення, оскільки особа позбавлена можливості вільного пересування по квартирі, використання ліфту, у випадку відсутності пандусів, непрохідності інвалідної коляски в коридорах як будинку так і квартири.
Також в касаційній скарзі заявник зазначає, що судами не було враховано той факт, що мати позивача переїхала до нього у зв`язку з необхідністю догляду та погіршення стану здоров`я позивача, який є інвалідом І групи та потребує стороннього постійного догляду. Крім того, така реєстрація не заборонена законом та є вільним вибором та правом, як позивача, так і його матері.
Також судами не враховано, що позивач має відзнаки держави, а саме: нагороджений ордером «За мужність» 3 ступеня Президентом України                                      від 27 червня 2018 року за № 188/2018, а отже заслуговує на належний соціальний захист держави. 
Посилання судами в оскаржуваних рішеннях на те, що позивач наразі зареєстрований в належній йому квартирі загальною площею 44,1 кв. м, житловою площею 28,9 кв. м, - не відповідає дійсності, оскільки не підтверджено належними доказами. Він разом з матір`ю зареєстрований та проживає в належній йому квартирі загальною площею 21 кв. м, житловою 13 кв. м.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із Солом`янського районного суду м. Києва.
Справа надійшла до Верховного Суду у лютому 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Суди встановили, що згідно з пунктами 2, 5 Постанови виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів і Президії Київської міської ради профспілок від 30 квітня 1991 року № 234 встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визначаються громадяни, які мають житлову площу до 7,5 кв. м.
 
Середній рівень забезпеченості громадян у м. Києві жилою площею встановлено чинним законодавством України в розмірі 9 кв. м на одну особу.
 
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 17 грудня 2014 року зареєстрований в приватній однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 , житловою площею 13 кв. м. 
 
Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 26 липня 2017 року № 513 «Про прийняття громадян на квартирний облік для надання жилого приміщення, внесення змін до облікових справ та зняття з квартирного обліку» ОСОБА_1 в прийнятті на квартирний облік відмовлено, як такому, що забезпечений жилою площею встановленою чинним законодавством України в розмірі 9 кв. м на одну особу.
 
З 23 липня 2018 року разом з ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована його матір - ОСОБА_2 .
 
До 23 липня 2018 року ОСОБА_2 була одна зареєстрована в приватній однокімнатній квартирі АДРЕСА_4 , житловою площею 19,1 кв. м, яку вона 24 вересня 2018 року подарувала ОСОБА_1 , відповідно до договору дарування від 24 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 1116.
 
ОСОБА_1 зареєстрований в приватній квартирі АДРЕСА_5 житловою площею 28,9 кв. м.
 
Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 листопада 2018 року № 760 «Про прийняття громадян на квартирний облік для надання жилого приміщення, внесення змін до облікових справ та зняття з квартирного обліку» ОСОБА_1 в прийнятті на квартирний облік відмовлено, як такому, що відповідно до пункту 17 Правил штучно погіршив свої житлові умови шляхом реєстрації своєї матері ОСОБА_2 , яка була забезпечена житловою площею у розмірі 19,1 кв. м та здійснила відчуження придатної і достатньої за розміром для проживання квартири.
 
Станом на 28 листопада 2019 року, в квартирі АДРЕСА_4 ніхто не зареєстрований.
 
21 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 втретє звернувся з заявою про зарахування його на квартирний облік вже одноособово.
 
Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 19 вересня 2019 року № 746 «Про прийняття громадян на квартирний облік для надання жилого приміщення, внесення змін до облікових справ та зняття з квартирного обліку» ОСОБА_1 в прийнятті на квартирний облік відмовлено відповідно до пункту 17 Правил.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА      
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦПК України).
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону (частина друга статті 47 Конституції України).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини першої статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Статтею 28 ЖК Української РСР передбачено, що відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік державний облік житлового фонду здійснюється за єдиною для Союзу РСР системою в порядку, встановлюваному Радою Міністрів СРСР.
Відповідно до статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу PCP і Української PCP), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Відповідно до статті 34 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках.
Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.
Статтею 39 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим  комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.
Відповідно до пункту 15 Правил встановлено, що на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і прописані у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і працездатних батьків).
Згідно з пунктом 17 Правил передбачено, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання будинку, квартири, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.
Відповідно до Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» соціальне житло - житловсіх форм власності (крім соціальних гуртожитків) із житлового фонду соціального призначення, що безоплатно надається громадянам України, які потребують соціального захисту, на підставі договору найму на певний строк.
Положеннями статті 1 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» визначено, що соціальний квартирний облік - це облік громадян України, які користуються правом на соціальне житло і перебувають у черзі на його отримання.
Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» правом взяття на соціальний квартирний облік користуються громадяни України:
а) для яких таке житло є єдиним місцем проживання або які мають право на поліпшення житлових умов відповідно до закону;
б) середньомісячний сукупний дохід яких за попередній рік з розрахунку на одну особу в сумі менший від величини опосередкованої вартості найму житла в даному населеному пункті та прожиткового мінімуму, встановленого законодавством;
в) внутрішньо переміщені особи, які не мають іншого житла для проживання на підконтрольній українській владі території або житло яких зруйновано (знищене) або пошкоджене до стану, непридатного для проживання, внаслідок проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Під час визначення середньомісячного сукупного доходу враховується вартість майна, що перебуває у власності громадянина та членів його сім`ї на момент взяття на соціальний квартирний облік (крім вартості майнових прав чи прав власності внутрішньо переміщеної особи та членів її сім`ї на нерухоме майно, що розміщене на тимчасово окупованій території, в населених пунктах, які розташовані на лінії зіткнення або на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, а також на майно, яке зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).
Правом взяття на соціальний квартирний облік також користуються мешканці тимчасових притулків для дорослих, громадяни, які мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Перебування громадянина на соціальному квартирному обліку не є підставою для відмови йому у взятті на квартирний облік або зняття з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, чи обліку осіб, які мають право на отримання житла (пільгових кредитів на будівництво і придбання житла) за державними житловими програмами для окремих категорій громадян, визначених законодавством. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки позивач самостійно та свідомо зареєстрував у квартирі свою матір, погіршивши свої житлові умови, відповідачем правомірно відмовлено йому у зарахуванні на квартирний облік, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного розпорядження відповідача від 19 вересня 2019 року в частині, що стосується позивача.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи згідно з пунктами 2, 5 Постанови виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів і Президії Київської міської ради профспілок від 30 квітня 1991 року № 234 встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визначаються громадяни, які мають житлову площу до 7,5 кв. м.
Середній рівень забезпеченості громадян у м. Києві жилою площею встановлено чинним законодавством України в розмірі 9 кв. м. на одну особу.
Позивач ОСОБА_1 з 17 грудня 2014 року зареєстрований в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 житловою площею 13 кв. м.
Як вбачається з матеріалів справи позивач є інвалідом І групи та за медичним висновком від 10 жовтня 2018 року № 4, складеним комісією КНП «ЦПМСД №1», не може проживати в одній кімнаті з членами сім`ї, в тому числі в ізольованій квартирі.
У зв`язку з тим, що позивач є інвалідом І групи, він потребує сторонньої постійної допомоги.
З 23 липня 2018 року і на цей час з ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована матір ОСОБА_2 . 
Приймаючи оскаржувані рішення, судами не було враховано, що матір позивача переїхала до нього у зв`язку з необхідністю догляду та погіршення стану здоров`я позивача, який є інвалідом І групи та потребує стороннього постійного догляду. Крім того, така реєстрація не заборонена законом та є вільним вибором та правом, як позивача, так і його матері.
Висновки судів про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у зарахуванні його на квартирний облік, посилаючись на пункт 17 Правил, оскільки позивач самостійно та свідомо зареєстрував у квартирі свою матір, погіршивши свої житлові умови, не ґрунтуються на нормах матеріального права.
Так відповідно до пункту 17 Правил передбачено, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання будинку, квартири, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.
Судами не встановлено, що позивач погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання будинку, квартири, таких доказів і матеріали справи не містять.
Посилання суддів на те, що матір позивача ОСОБА_2 , була зареєстрована у належній їй на праві власності квартирі на АДРЕСА_2 , житловою площею 19, 1 кв. м, та відчужила її на користь ОСОБА_1 на підставі договору дарування, та у якій наразі ніхто не зареєстрований, не може бути підставою для відмови саме позивачу у прийнятті його на квартирний облік та як наслідок відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки в даному випадку, саме матір позивача відповідно до пункту 17 Правил погіршила свої житлові умови, а не позивач. Позивач не вчиняв дій, які передбаченні пункту 17 Правил, для погіршення своїх житлових умов. Реєстрація матері позивача у його квартирі не заборонена законом і не є підставою за встановлених у справі обставин, для відмови позивачу у прийнятті його на квартирний облік.
Виходячи з вищезазначеного, враховуючи те, що позивач є інвалідом І групи та потребує сторонньої допомоги, а також враховуючи те, що житлова площа квартири в якій проживає позивач та його матір становить 13 кв. м, що менше за встановленим чинним законодавством України середній рівень забезпеченості громадян у м. Києві жилою площею на одну особу, колегія судів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення відповідача є неправомірним, а позовні вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, колегія суддів приймає аргументи касаційної скарги про те, що посилання судами в оскаржуваних рішеннях на те, що позивач наразі зареєстрований в належній йому квартирі загальною площею 44,1 кв. м, житловою площею 28,9 кв. м,- не відповідає дійсності, та є помилковим, оскільки не підтверджено належними доказами. Він разом з матір`ю зареєстрований та проживає в належній йому квартирі загальною площею 21 кв. м, житловою площею 13 кв. м.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій у межах доводів і вимог касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, а саме скасування розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 вересня 2019 року № 746 «Про прийняття громадян на квартирний облік для надання жилого приміщення, внесення змін до облікових справ та зняття з квартирного обліку» в частині відмови у прийнятті ОСОБА_1 на квартирний облік.
Однак колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти на квартирний облік позивача, оскільки прийняття відповідним органом рішення є його дискреційними повноваженнями, а тому суд не вправі зобов`язувати такий орган прийняти відповідне рішення, оскільки в такому випадку він виходить за межі завдань цивільного судочинства. Рішення про прийняття громадян на квартирний облік може бути прийняте лише на підставі виключного переліку документів та в межах визначеної процедури його ухвалення.
Тому вимога позивача про зобов`язання відповідача прийняти його на квартирний облік задоволенню не підлягає.
Таким чином, підстави касаційного оскарження частково знайшли своє підтвердження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Верховний Суд дійшов висновку, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, проте допущено неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин касаційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання розпорядження незаконним та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати незаконним розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 вересня 2019 року № 746  «Про прийняття громадян на квартирний облік для надання жилого приміщення, внесення змін до облікових справ та зняття з квартирного обліку» в частині відмови в прийнятті ОСОБА_1 на квартирний облік.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                  В. С. Висоцька
Судді:                                                                            А. І. Грушицький
                                                                                     А. А. Калараш
Є. В. Петров
О. С. Ткачук