ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 жовтня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 744/333/21
Головуючий у першій інстанції - Гнип О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1223/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої-судді  Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є., 
позивач: ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,
відповідач: ОСОБА_3 ,
третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,
місце ухвалення судового рішення - м. Семенівка,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 18 червня 2021 року.

                                   У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , як законний представник малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з останньої в рахунок компенсації, завданої малолітньому ОСОБА_2 , моральної шкоди, грошові кошти у сумі 8 000 грн.
У мотивування заявлених вимог зазначав, що 06 вересня 2020 року о 18 год. 30 хв у центральному парку м. Семенівка Чернігівської області, поблизу вулиць Паркова та Червона Площа, відповідачка вигулювала собаку породи «Вівчарка» на кличку «Лада» без намордника, внаслідок чого тварина поблизу дитячого майданчика вкусила за ногу малолітнього сина позивача, який отримав тілесні ушкодження у вигляді рваних укушених ран лівого стегна та проходив лікування. Постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2020 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП. Указує, що внаслідок нападу собаки та отриманих травм малолітньому ОСОБА_2 була завдана моральна шкода, оскільки дитина зазнала стресу, злякалася, втратила спокій, проходила консультацію і лікування у невролога, почала боятися собак. 
Рішенням від  15 червня 2021 року Семенівський районний суд Чернігівської області у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив з усіх заявлених вимог.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при ухваленні оскаржуваного рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід через його упередженість та необ`єктивність, проте такий відвід було залишено без задоволення тим же суддею.
ОСОБА_1 наполягає на тому, що звернувся за захистом інтересів малолітнього сина, як його законний представник, обравши спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України. При цьому, саме протиправність діяння ОСОБА_3 , наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями, вина останньої в її заподіянні підтверджується постановою Семенівского районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2020 року. 
Відповідачка відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавала.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, викладених у позові, указавши, що надана позивачем постанова суду про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення не має преюдиційного значення у даній справі. Районний суд констатував, що позовну заяву неналежно оформлено, зокрема, позивачем зазначено ОСОБА_1 , а не малолітнього ОСОБА_2 , інтереси якого повинні представляти батьки; відсутня своєчасно подана заява про зміну предмета позову із зазначенням конкретного стягувача грошової компенсації; наведено у позові підстави, які не стосуються завдання моральної шкоди безпосередньо позивачеві ОСОБА_1 .
З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
06 вересня 2020 року о 18 год. 30 хв. ОСОБА_3 в центральному парку м. Семенівка, поблизу вул. Паркова та Червона Площа, вигулювала собаку породи «Вівчарка» на кличку «Лада» без намордника, внаслідок чого собака вкусила малолітнього ОСОБА_2 за ногу, заподіявши  шкоду здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_3 порушила п.п. 7.2 Правил Благоустрою, забезпечення чистоти, порядку утримання і прибирання вуличних, дворових територій, парку та додержання тиші в громадських місцях м. Семенівки, затверджених рішенням Семенівської міської ради Чернігівської області від 26 червня 2008 року. Зазначені обставини підтверджуються постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2020 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, та призначено стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн в дохід держави, що становить 3 неоподатковані мінімуми доходів громадян з конфіскацією собаки породи «Вівчарка» чорно-рудої масті на кличку «Лада», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Як свідчить копія медичної картки малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 11 вересня 2020 року, 18 вересня 2020 року дитина проходила обстеження і лікування у хірурга з діагнозом рвані укушені рани стегна. При цьому, 18 вересня 2020 року хірург у медичній картці дитини зазначив про необхідність звернення за консультацією до невролога. Того ж дня дитина разом з матір`ю звернулася до невролога, який встановив діагноз - гостра реакція на стрес (а.с. 8-11).
Звертаючись із даним позовом ОСОБА_1 , як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , зазначав, що через укус собаки, власницею якої є відповідачка, що, супроводжуючи тварину, не забезпечила безпеку оточуючих, дитині заподіяно моральну шкоду, яку ОСОБА_1 оцінив у 8 000 грн.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.
Згідно із ч.ч. 5-6 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити, зокрема безпеку оточуючих людей і тварин. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Дозволяється утримувати, зокрема домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що факт порушення ОСОБА_3   06 вересня 2020 року правил утримання собаки, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю сина позивача, встановлено постановою Семенівського районного суду Чернігівської області, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП та доказуванню у даній справі не потребує.
Суд першої інстанції, визначаючи, що указане судове рішення не є преюдиційним, залишив поза увагою те, що жодними матеріалами цивільної справи обставини, викладені у постанові про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності, не спростовані. В ході розгляду цієї цивільної справи ОСОБА_3 хоча і не визнавала позов, але не спростовувала, що малолітнього ОСОБА_2 укусила її собака, яка була без намордника, зазначаючи, що останній спровокував атаку тварини, несподівано виїхавши на велосипеді.   
Указуючи в рішенні, що сторона позивача на спростування слів відповідача з приводу невизнання позову, не надала достатніх даних та доказів, які б підтверджували заявленя вимоги, районний суд проігнорував зміст ч. 2 ст. 1166 ЦК України, за якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, обов`язок спростування наданих стороною відповідача доказів законодавством покладено саме на ОСОБА_3 .  
Апеляційний суд вважає її твердження про те, що виникненню шкоди сприяла груба необережність малолітнього ОСОБА_2 , припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення, оскільки ці її твердження належними доказами у справі не підтверджено. Під час розгляду справи № 744/1066/20 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП відносно ОСОБА_3 , остання у судовому засіданні свою вину визнала повністю та пояснила про те, що обставини, поставлені їй до вини, дійсно мали місце, адже вона не додивилася за власною собакою, яка вкусила хлопчика ОСОБА_2 за ногу, позаяк той несподівано виїхав на велосипеді. У вчиненому вона щиро розкаялася. 
За записами у медичній картці малолітнього ОСОБА_2 , зробленими 06 вересня 2020 року, внаслідок укусу собаки дитина отримала рвані укушені рани стегна. За діагнозом невролога у дитини встановлена гостра реакція на стрес (а.с. 8-11). 
Утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій обов`язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. 
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів приходить до переконання, що між неправомірними діями відповідачки, які полягали в порушенні правил утримання собак, внаслідок чого її собака породи «Вівчарка» на кличку «Лада» укусила малолітного сина позивача, та завданою дитині моральною шкодою, наявний причинно-наслідковий зв`язок, тому моральна шкода має бути відшкодована ОСОБА_3 .
Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції і дійшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Є безпідставними висновки суду першої інстанції щодо неналежності позивача та не зазначення конкретного стягувача грошової компенсації з огляду на положення ст. 156. Сімейного кодексу України, за якими батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Позивач, і це вбачається з позовної заяви, діяв, як законний представник неповнолітньої дитини, а неповнолітній ОСОБА_2 брав участь у справі, як третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача. Отже, за наявності такого складу учасників та доводів позову, суд першої інстанції занадто формально підійшов до розгляду справи і фактично ухилився від вирішення спору по суті.
При визначенні розміру моральної шкоди апеляційний суд враховує характер та обсяг страждань малолітьного ОСОБА_2 , перенесений ним стрес, наслідки укусу собаки, які полягають у зміні способу життя дитини, викликану страхом чужих собак, час необхідний для відновлення його нормального самопочуття, вимоги розумності і справедливості, та приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього ОСОБА_2 , моральної шкоди у розмірі 8 000 грн.
Ураховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог знайшли свої підтвердження. Відтак, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції належить скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення ухвалив суддя, якому було заявлено відвід через його упередженість та необ`єктивність, який ним же залишено без задоволення. 
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою від 09 квітня 2021 року  районний суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 та відкрив спрощене позовне провадження, призначив судове засідання на 29 квітня 2021 року о 09 год. 30 хв (а.с. 18-19). У подальшому по справі було оголошено перерву до 09 год. 30 хв. 14 травня 2021 року для вирішення питання про укладення мирової угоди (а.с. 21-23). 14 травня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Козлов В.В. подав письмову заяву про відвід судді  на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України (а.с. 26-27), за результатами розгляду якої ухвалою  від 27 травня 2021 року районний суд відмовив у задовленні заяви про відвід судді Гнипа О.І. (а.с. 42-45). 
Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Зважаючи на те, що заява про відвід судді була подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Козловим В.В. 14 травня 2021 року, тобто пізніше, ніж за три робочі дні до наступного засідання, у порядку абз. 2 ч. 3 ст. 40 ЦПК України така заява не підлягала передачі на розгляд іншому судді,  питання про відвід судді вирішено судом, що розглядав справу.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК). 
При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 сплатив 908 грн судового збору (а.с. 1), при подачі апеляційної скарги - 1362 грн (а.с. 76).
Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і задовольняє позов ОСОБА_1 , відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених скаржником, а саме стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 270 грн судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2021 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), завдану малолітньому ОСОБА_2 , моральну шкоду у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.

Головуюча:                                             Судді: