ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 грудня 2021 року           справа №200/11339/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., 
секретар судового засідання – Мирошниченко О.Л.
за участю: представника 3 особи – Алексеєва О.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі  № 200/11339/20-а (головуючий І інстанції Бєломєстнов О.Ю., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області  до  Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі –  Покровське ОУПФУ, позивач) звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі- відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов ВП № 60996811 від 09.04.2020 року про накладення штрафу в сумі 5100 грн., від 20.10.2020 року про накладення штрафу в сумі 10200 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року позов задоволено: визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Масалаб А.І. (ВП №60996811) від 09.04.2020 року про накладення на Покровське ОУПФУ штрафу в сумі 5100 грн., від 21.10.2020 року про накладення на Покровське ОУПФУ штрафу в сумі 10200 грн. (а.с. 76-79).
Представник третьої особи не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права. Апелянт, вважає правомірною спірну постанову про накладення штрафу, оскільки пенсійним органом не виконано рішення суду без поважних причин (а.с. 85-88).
Ухвалою суду від 18.11.2021 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – ОСОБА_1 .
Апелянт в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, вивчив доводи апеляційної скарги,  перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року у справі № 200/10018/19-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровського ОУПФУ. Зобов`язано відповідача відновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.06.2018 року. 
Розпорядженням про перерахунок пенсії від 05.12.2019 року проведено нарахування пенсії ОСОБА_1 за рішенням суду з 01.06.2018 року (а.с. 17). 
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 16.01.2020 року відкрито виконавче провадження № 60996811 з примусового виконання виконавчого листа  № 200/10018/19-а, виданого 06.12.2019 року про зобов`язання Покровського ОУПФУ відновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.06.2018 року (а.с. 8).   
Листом від 27.01.2020 року позивачем повідомлено відповідача про виконання вказаного рішення суду в повному обсязі відповідно до покладених судом зобов`язань, поновлено виплату пенсії з  01.01.2020 року. Виплата суми боргу за рішенням суду за період з 01.06.2018 року по 31.12.2019 року на даний час не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу (а.с. 9).
Постановою відповідача від 09.04.2020 року за невиконання судового рішення на боржника накладено штраф в сумі 5100 грн. (а.с. 11).
Постановою відповідача від 21.10.2020 року за повторне невиконання судового рішення на боржника накладено штраф в сумі 10200 грн. (а.с. 13).
Згідно ч.ч. 2, 3 статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом
За змістом ч. 1 статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Згідно з п. 1 та п.16 ч. 3 статті 18 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
За змістом ч. 1 статті 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Згідно ч. 2 статті 63 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
За змістом ч. 3 статті 63 Закону № 1404 виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно ч.ч. 1, 2 статті 75 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
При цьому, підставою для накладення штрафу є невиконання боржником рішення суду без поважних причин.
В розумінні Закону № 1404 поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення, тобто постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду може бути винесена за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/22631/17, від 7 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.
Згідно ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
За змістом ч. 1 статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.
Рішенням суду у справі № 200/10018/19-а зобов`язано Покровське ОУПФУ відновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.06.2018 року.
Розпорядженням про перерахунок пенсії від 05.12.2019 року проведено нарахування пенсії ОСОБА_1 за рішенням суду з 01.06.2018 року (а.с. 17).
Позивачем вчинялися заходи з метою виконання рішення суду, а саме направлені відповідні звернення на розпорядника коштів вищого рівня – Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (листи від 12.12.2019 року № 15261/07/251; від 02.01.2020 року № 16/07/25-1; від 13.02.2020 року № 1900/07/25-1; від 26.03.2020 року № 4072/07/25-1; від 23.04.2020 року № 5285/07/25-1; 14.05.2020 року № 6105/07/25-1; 11.06.2020 року № 0581-7-9/1881; від 16.07.2020 року № 0581-07-9/6309; від 20.08.2020 року № 0581-07-9/9596; від 10.09.2020 року № 0581-07-9/11409; від 15.10.2020 року № 0581-07-9/14877) (а.с. 15-31).     
Отже, матеріалами справи встановлено, що рішення суду в цій частині невиконане боржником з поважних та незалежних від нього причин, що унеможливлює застосування до нього штрафу за невиконання судового рішення.
Невиконання судового рішення в частини виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, яке здійснюється Пенсійним фондом України (головним розпорядником бюджетних коштів), не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин. У такому випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Судом враховано позицію Верховного Суду в постанові від 24.01.2018 року у справі № 405/3663/13-а.
Виконання рішення суду від у справі № 200/10018/19-а залежить не тільки від дій боржника, а й від здійснення відповідного фінансування (надходження до нього коштів від Пенсійного фонду України) присуджених за судовим рішенням пенсійних виплат.
Відсутність відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин, оскільки виділення коштів на фінансування не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України.
Обставини, на які посилається позивач свідчать про реальну фінансову неможливість виконати судове рішення, оскільки невиплата в повному обсязі коштів за виконавчим документом зумовлена не недбалістю позивача чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а відсутністю відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, що не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин, оскільки виділення коштів на фінансування не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, немає правових підстав.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі №360/3573/20.
На підставі викладеного суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування спірних постанов відповідача про накладення штрафу.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже,  спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі  № 200/11339/20-а за позовом Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області  до  Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 1 грудня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              А.В. Гайдар

                                                                                                                     Е.Г. Казначеєв