ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8914/21 Справа № 215/3076/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 року, яке постановлено суддею Квятковським Я.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 05 серпня 2021 року, - 
В С Т А Н О В И В:
В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі – ПрАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, спричиненої тяжким ушкодженням здоров`я і просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями на виробництві внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 26 квітня 2021 року позивачу первинно було встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 40% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ група інвалідності. 
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 рокупозов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 137 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 1275,21 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої з відповідача на її користь моральної шкоди, посилаючись на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивача постійно турбує біль в шийному та попереково – крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, обмеження рухів в ліктьових, плечових та колінних суглобах, біль та оніміння рук, мерзлякуватість кистей, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель та біль в грудній клітці та головний біль.
Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ПрАТ «ПівнГЗК» зазначає про те, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності і обґрунтованості, сума відшкодування моральної шкоди, стягнута на користь позивача, відповідає принципам розумності, справедливості та виваженості, тому вважає що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 20 січня 2005 року по 07 липня 06 лютого 2020 року працював машиністом конвеєру на ВАТ «ПівнГЗК, правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК». 06 лютого 2020 року позивача звільнено, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 14-16). 
Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16 лютого 2021 року, професійні захворювання у позивача виникли внаслідок праці на підприємстві відповідача, де внаслідок недосконалості технології збагачення руди та робочого місця, вона підпадала під вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу фіброгенної дії (а.с. 20).
Відповідно до п. 18 Акту, причиною професійних захворювань  позивача є важкість праці та пил фібро генної дії (а.с. 20).
Висновком МСЕК від 26 квітня 2021 року позивачу первинно було встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 40% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ група інвалідності (а.с. 22). 
Суд, частково задовольняючи позов позивача до ПрАТ «ПівнГЗК», виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання нею трудових обов`язків і пов`язані з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак, не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач працювала в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімають з відповідача ПрАТ«ПівнГЗК» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди. 
Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати нею професійної працездатності, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. 
Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів, позивач частково втратила професійну працездатність, її визнано інвалідом ІІІ групи, у зв`язку з професійними захворюваннями позивача постійно турбує біль в шийному та попереково – крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, обмеження рухів в ліктьових, плечових та колінних суглобах, біль та оніміння рук, мерзлякуватість кистей, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель та біль в грудній клітці та головний біль. 
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість її праці на підприємстві відповідача ПрАТ«ПівнГЗК», відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ«ПівнГЗК» збільшивши його з 137 000 гривень до 175 000 гривень.
У зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.
Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. 
Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження її здоров`я та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру судового збору, стягнутої з ПрАТ«ПівнГЗК» і збільшивши його з 1275,21 гривень до 1 750 гривень.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду – зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України в частині розміру моральної шкоди, та збільшення його з 137 500 грн. до 175 000 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги апелянт мав сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ПрАТ«ПівнГЗК» на користь держави підлягають стягненню 2 625 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 рокузмінити в частині розміру моральної  шкоди, стягнутої  з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 137 500 гривень до 175 000 (сто сімдесят п`ять тисяч) гривень.
Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 1 275,21 гривень до 1 750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 2 625 (дві тисячі шістсот двадцять п`ять) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 27 вересня 2021 року.

Головуючий:    

Судді: