Справа № 309/877/16-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        13 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        ГОТРИ Т.Ю., СОБОСЛОЯ Г.Г.
за участю секретаря                ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 309/877/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Хустський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хустського районного суду від 2 листопада 2016 року, головуючий суддя Сідей Я.Я., -
встановив:
Заявою від 11.03.2016, що надійшла до Хустського районного суду 16.03.2016, ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу.
Ухвалою Хустського районного суду від 15.09.2016 до участі в справі було залучено Відділ державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції в якості третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Позивач зазначав, що на підставі кредитного договору від 25.02.2008 № 041-2008-371 надав ОСОБА_1 кредит у сумі 30000,00 дол. США під зобов`язання його повернути у визначений договором строк та сплатити проценти за користування коштами.
Оскільки позичальник порушив свої зобов`язання за договором, банк звернувся до суду по стягнення боргу і рішенням Хустського районного суду від 12.07.2010 у справі № 2-852/2010 було стягнуто на користь банку солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 борг у сумі 267545,69 грн, державне мито в розмірі 1700,00 грн і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.
Враховуючи, що сума боргу вже була визначена станом на 12.07.2010 і складається з тіла кредиту, нарахованих відсотків та підвищених відсотків, з метою уникнення подвійного стягнення боргу банк вважає за необхідне звернутися до суду з вимогою про достягнення заборгованості без урахування суми, стягнутої судом у справі № 2-852/2010.
Станом на 19.02.2016 така заборгованість становить 25862,37 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/27,25 грн на дату сплати судового збору є еквівалентом 704749,58 грн, а саме: нараховані відсотки в розмірі 18754,46 дол. США (еквівалент 511059,04 грн); підвищені відсотки в розмірі 7107,91 дол. США (еквівалент 193690,55 грн).
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за його порушення та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за весь час користування кредитом, в тому числі, за весь час прострочення. Нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму боргу є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнових прав кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними кредиторові.
Тому стягненню підлягають також інфляційні втрати в сумі 216712,01 грн і 3% річних в сумі 24079,11 грн.
Посилаючись на ці обставини, позивач ПАТ «Універсал Банк» просив стягнути на свою користь:
солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 донараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 25862,37 дол. США, суму інфляційних втрат в розмірі 216712,01 грн та суму 3% річних у розмірі 24079,11 грн;
з ОСОБА_3 солідарно до ОСОБА_1 донараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 25862,37 дол. США, суму інфляційних втрат в розмірі 216712,01 грн та суму 3% річних у розмірі 24079,11 грн.
судові витрати позивач просив покласти на відповідачів.

Рішенням Хустського районного суду від 02.11.2016 позов задоволено, стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк»:
солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 донараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 25862,37 дол. США, суму інфляційних втрат в розмірі 216712,01 грн та суму 3% річних у розмірі 24079,11 грн;
з ОСОБА_3 солідарно до ОСОБА_1 донараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 25862,37 дол. США, суму інфляційних втрат в розмірі 216712,01 грн та суму 3% річних у розмірі 24079,11 грн,
стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 14182,71 грн судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що банк мав підстави для пред`явлення до відповідачів вимог про солідарне стягнення донарахованої заборгованості, а відповідачі, які є солідарними боржниками на підставі кредитного договору та договорів поруки, відповідно до умов цих договорів відповідають перед кредитором і зобов`язані сплатити на його користь заявлені до стягнення кошти.

Відповідач ОСОБА_3 оскаржив рішення суду в частині солідарного стягнення з нього донарахованих відсотків за користування кредитними коштами, сум інфляційних втрат і 3% річних, а також судового збору на користь банку як незаконне та необґрунтоване. Наводить у скарзі такі доводи.
Суд не мав підстав для задоволення вимог про стягнення солідарно боргу з апелянта, оскільки рішенням суду від 12.07.2012 борг солідарно вже був стягнутий, а апелянт не є отримувачем кредиту.
Обставини справи не були належно і повно з`ясовані судом. Зокрема, суд не перевіряв розрахунок пред`явленого до стягнення боргу і не давав оцінки підставам для стягнення боргу саме з апелянта, рішення суду в цій частині не вмотивоване.
Зміна без згоди поручителя зобов`язання, що тягне збільшення обсягу відповідальності поручителя, припиняє поруку (ст. 559 ч. 1 ЦК України). Збільшення обсягу відповідальності поручителя тягне, зокрема, й розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту. Банк не повідомив апелянта як поручителя про намір достроково стягнути борг, тому порука є припиненою.
Позивач пропустив позовну давність щодо пред`явленого до стягнення боргу, про застосування якої апелянт заявляє. Так, позивач з 2010 року знав про порушення позичальником зобов`язання, але до суду з вимогами до поручителя звернувся лише у 2016 році. Крім того, строк давності обчислюється стосовно кожного періодичного платежу, якщо такий не був сплачений. Суду належало застосувати положення ст. 559 ч. 4 ЦК України щодо припинення поруки в разі відсутності вимоги кредитора до поручителя, пред`явленої в строк, обумовлений договором поруки, або в шестимісячний строк від дня настання строку виконання зобов`язання, що не було зроблено.
Апелянт не був повідомлений судом про розгляд даної справи і взагалі не знав, що така розглядається, жодних документів із суду не отримував. Цим відповідач був позбавлений можливості реалізувати свої права в процесі. Про рішення суду відповідач дізнався лише в лютому 2020 року, коли до нього стали телефонувати колектори з приводу боргу.
Відповідач ОСОБА_3 просить ухвалене щодо нього рішення суду скасувати, у пред`явлених до нього вимогах про солідарне з ОСОБА_1 стягнення боргу і судових витрат відмовити.

Рішення суду оскаржила і ОСОБА_4 у порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі у справі, в якій суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 13.09.2021 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хустського районного суду від 02.11.2016 закрито.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 рішення суду не оскаржували.

На час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що код ЄДРПОУ 34460960 з моменту державної реєстрації 29.03.2007 належав юридичній особі Хустському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Закарпатській області, у подальшому після організаційних змін у структурі органів ДВС належить Хустському районному відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), інші обліково-реєстраційні дані юридичної особи, як і код ЄДРПОУ, залишилися незмінними. Зміна підпорядкування третьої особи не потягла зміни його правового статусу як юридичної особи та зміни процесуального статусу в справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 адвоката Бухтоярової О.В. та представника ОСОБА_3 адвоката Співака О.М., які апеляцію ОСОБА_3 підтримали, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого щодо відповідача   ОСОБА_3 , у межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, не робить висновків щодо рішення, ухваленого стосовно відповідачів  ОСОБА_1 і  ОСОБА_2  та в неоскарженій частині по суті, і бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст.ст. 12, 13, ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань, поруки, солідарних зобов`язань і солідарної відповідальності в редакції, що була чинною на час їх виникнення.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 10, 11, 15, 27, 31, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час пред`явлення позову та вирішення справи судом першої інстанції, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи:
кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Право позивача вимагати з передбачених законом та/або договором підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4, ч. 5 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст.ст. 1054 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою – п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

ЦК України передбачає, що:
ст. 541:
солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання;
ст. 543:
у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1);
кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників; солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. 2);
солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі (ч. 3);
виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ч. 4);
ст. 553:
за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1);
ст. 554:
у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1);
поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2);
особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 3);
ст. 559, порука припиняється:
з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1);
якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем (ч. 2);
у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника (ч. 3);
після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя; якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч. 4).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 543, 553, 554, 610, 614, 622-624, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов – достроково) виконання порушеного зобов`язання боржником, а в разі виникнення солідарного обов`язку – солідарними боржниками.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України).

Встановлено, що за кредитним договором від 25.02.2008 № 041-2008-371 Відкрите акціонерне товариство «Банк Універсальний» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (а.с. 23 т. 1)) надало ОСОБА_1 кредит у сумі 30000,00 дол. США зі сплатою за користування коштами процентів за базовою ставкою 12,45% річних та строком по 10.02.2023, цільовим призначенням кредиту було визначено придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , погашення заборгованості передбачалося шляхом сплати позичальником щомісячних платежів, сторонами був узгоджений графік таких платежів (п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 2.4. та ін.) (а.с. 9-13 т. 1).

За умовами договору банк управі вимагати дострокового повернення позичальником усього заборгованого в разі порушення позичальником своїх платіжних зобов`язань шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги, а позичальник зобов`язаний здійснити такий повний достроковий розрахунок за договором протягом 30 днів з дня отримання від банку вимоги, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, на 31-й календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту (п. 5.2.5.). Пунктом 3.2. договору було передбачено, що виконання зобов`язань позичальником забезпечується іпотекою квартири АДРЕСА_1 та порукою фізичних осіб ОСОБА_2 і  ОСОБА_3 

25.02.2008 ВАТ «Банк Універсальний» уклало з ОСОБА_1 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гундою А.М. за реєстровим № 977, предметом якого є забезпечення вимог іпотекодержателя за кредитним договором від 25.02.2008 № 041-2008-371 іпотекою належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 (а.с. 44-47 т. 1). Договір іпотеки передбачав, серед іншого, право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в позасудовому порядку: шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання або шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі (п. 5.1.).

25.02.2008 ВАТ «Банк Універсальний» уклало з ОСОБА_3 договір поруки № 041-2008-371-Р/1 (а.с. 86-89). Згідно з умовами цього договору:
ОСОБА_3 (поручитель) поручається перед ВАТ «Банк Універсальний» (кредитором) за виконання ОСОБА_1 (боржником) всіх його зобов`язань за кредитним договором від 25.02.2008 № 041-2008-371 у разі невиконання (неналежного виконання) боржником своїх зобов`язань за цим договором, поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник (п.п. 1.1., 1.3., 1.4.);
поручитель обізнаний з умовами основного договору, в тому числі з тим, що термін повного виконання зобов`язань за ним 10.02.2023, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання таких зобов`язань (п. 1.2.);
у випадку невиконання боржником зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) (п. 2.2.);
порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою (п. 4.2.);
сторони притримуються загальних умов щодо строків позовної давності (п. 5.3.).

Аналогічний договір поруки № 041-2008-371-Р був 25.02.2008 укладений банком із ОСОБА_2 (а.с. 90-93 т. 1).

Оскільки ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання щодо сплати належних з нього коштів за кредитним договором, ПАТ «Універсал Банк» реалізуючи свої права, що випливають із положень ст. 1050 ч. 2 ЦК України та п. 5.2.5. кредитного договору, визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав (змінив строк виконання зобов`язання), і звернувся до Хустського районного суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу.

Рішенням Хустського районного суду від 12.07.2010 у справі № 2-852/2010 позов задоволено, стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 борг за кредитним договором від 25.02.2008 № 041-2008-371 у сумі 267545,69 грн, а також 1700,00 грн державного мита і 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 31-3 т. 2). Як установлено та зазначено в рішенні судом, борг був визначений станом на листопад 2009 року в розмірі 33494,29 дол. США, що становило еквівалент 267545,69 грн, з яких борг: за залишком кредиту – 228241,76 грн, за простроченою заборгованістю за сумою кредиту – 5287,84 грн, за відсотками – 32825,70 грн, за підвищеними відсотками – 1190,76 грн. Листом від 11.09.2020 № 1/180/2020 Хустський районний суд повідомив апеляційний суд, що у зв`язку із закінченням строків зберігання справа № 2-852/2010 знищена (а.с. 29 т. 2).

На виконання рішення Хустського районного суду від 12.07.2010 у справі № 2-852/2010 був 25.10.2010 виданий виконавчий лист, в якому зазначено, що рішення суду набрало законної сили 22.07.2010 (а.с. 14 т. 1).

На час розгляду справи судом першої інстанції у справі була наявна копія заяви ОСОБА_1 від 26.03.2015, адресованої начальнику Відділу ДВС Хустського РУЮ, якою боржник просив на виконання виконавчого листа № 2-852/2010 від 25.10.2010 звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та давав згоду на її реалізацію (а.с. 127 т. 1). Крім того, у справі містився лист начальника Хустського РВ ДВС від 06.10.2016 № 2583 на ім`я головуючого (а.с. 126 т. 1). Відповідно до змісту листа та доданих до нього документів:
у відділі перебувало виконавче провадження № 46087399 із примусового виконання виконавчого листа № 2-852/2010 від 25.10.2010 про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ;
постановою держвиконавця від 30.05.2016 у виконавчому провадженні № 46087399 виконавчий документ був повернутий стягувачеві на підставі ст. 47 ч. 1 п. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV), оскільки попри пропозицію держвиконавця залишити за собою для погашення боргу арештоване майно боржника, нереалізоване з прилюдних торгів, стягувач відмовився залишити за собою це майно (а.с. 128 т. 1);
у подальшому на примусове виконання цього виконавчого листа постановами від 25.08.2016 були відкриті виконавчі провадження: № 52041304 щодо ОСОБА_1 (а.с. 130 т. 1), № 52041818 щодо ОСОБА_2 (а.с. 129 т. 1) і постановою від 02.06.2016 № 51315851 щодо ОСОБА_3 (а.с. 131 т. 1).

Журналом судового засідання від 02.11.2016 зафіксовано, що зазначені документи були оголошені судом у присутності представників сторін (а.с. 133-134 т. 1). Отже, відповідні обставини, пов`язані з виконанням рішення Хустського районного суду від 12.07.2010 у справі № 2-852/2010, були відомі суду на час ухвалення ним рішення щодо ОСОБА_3 в справі, що розглядається.

Під час апеляційного розгляду справи порядком з`ясування її дійсних обставин, перевірки доводів сторін та виконання вимог ст. 214 ч. 2, ст. 263 ч.ч. 1, 3, 5, інших норм ЦПК України судом були отримані від Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) інформація та документи:
лист від 12.05.2021 № 18/11-38/9898 з доданою до нього інформацією про рух виконавчих проваджень, з яких випливає, що в органі ДВС перебували виконавчі провадження № 32189436 щодо ОСОБА_2 і № 32189612 щодо ОСОБА_3 , у яких виконавчі листи були пред`явлені до примусового виконання 11.04.2012, провадження були відкриті 13.04.2012, а 27.09.2012 у цих провадженнях були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону № 606-XIV (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними);
при листі від 11.12.2020 № 18-11-38-/34788 (а.с. 51-52 т. 2) до суду надійшли копії виконавчих проваджень № 52041304 щодо ОСОБА_1 (а.с. 98-140 т. 2), № 52041818 щодо ОСОБА_2 (а.с. 73-97 т. 2) і № 51315851 щодо ОСОБА_3 (53-72 т. 2).

Матеріалами вказаних виконавчих проваджень зафіксовані, зокрема, такі обставини:
виконавче провадження № 52041304 щодо боржника ОСОБА_1 :
провадження відкрито постановою держвиконавця від 25.08.2016 в день надходження заяви стягувача ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 99-100, 103 т. 2);
14.12.2016 боржник ОСОБА_1 подав начальнику органу ДВС заяву від 13.12.2016 про згоду на реалізацію у виконавчому провадженні квартири АДРЕСА_1 з офіційним підтвердженням, що в квартирі ніхто не проживає (а.с. 107, 108 т. 2);
квартиру було станом на 04.07.2018 оцінено у 214830,00 грн (а.с. 12 т. 2);
квартиру було продано на електронних торгах 19.11.2018 покупцю гр-ці ОСОБА_5 за 170950,00 грн, з яких органу ДВС належало перерахувати 162402,50 грн (протокол проведення електронних торгів № 370692) (а.с. 131-133 т. 2);
згідно з трьома розпорядженнями держвиконавця від 15.11.2018 і від 23.12.2018 на користь стягувача ПАТ «Універсал Банк» належало перерахувати загалом 143662,32 грн (а.с. 134-136 т. 2);
постановою держвиконавця від 28.12.2018 встановлено, що:
за результатом реалізації іпотечного майна (квартири АДРЕСА_1 ) перераховано стягувачу ПАТ «Універсал Банк» 145172,25 грн;
за результатом реалізації земельної ділянки площею 0,28 га, кадастровий номер 2125355300:08:001:0040, та земельної ділянки площею 0,7048 га, кадастровий номер 2125355300:08:001:0039, розташованих за межами села Вишково Хустського району Закарпатської області, перераховано стягувачу 97590,07 грн;
електронні торги з реалізації арештованої земельної ділянки площею 0,35 га, кадастровий номер 2125355300:08:001:0041, не відбулися, стягувачу за відсутності іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, було запропоновано залишити в рахунок погашення богу це нереалізоване майно за собою, від чого стягувач відмовився;
виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі ст. 37 ч. 1 п. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII) (стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення) (а.с. 140 т. 2);

виконавче провадження № 52041818 щодо боржника ОСОБА_2 :
провадження відкрито постановою держвиконавця від 25.08.2016 в день надходження заяви стягувача ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 74-76 т. 2);
28.03.2018 держвиконавцем складено акт про відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення (а.с. 94 т. 2);
постановою держвиконавця від 30.03.2018 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі ст. 37 ч. 1 п. 2 Закону № 1404-VIII (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) (а.с. 95 т. 2);

виконавче провадження № 51315851 щодо боржника ОСОБА_3 :
провадження відкрито постановою держвиконавця від 02.06.2016 в день надходження заяви стягувача ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 54-56 т. 2);
16.05.2018 держвиконавцем складено акт про відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу за законом (а.с. 69 т. 2);
постановою держвиконавця від 30.05.2018 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі ст. 37 ч. 1 п. 2 Закону № 1404-VIII (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) (а.с. 140 т. 2).

Правомірність дій державного виконавця та законність його рішень, постанов презюмуються, даних про оскарження стягувачем і боржниками постанов держвиконавців у виконавчих провадженнях немає.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд констатує наступне.

У справі немає доказів використання ПАТ «Універсал Банк» свого права і можливості задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, як це випливає з положень Закону України «Про іпотеку» (ст.ст. 33, 36, 37, 38) та передбачено договором іпотеки. Немає й доказів наявності будь-яких об`єктивних перешкод для стягувача своєчасно задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням позасудовим порядком.

Рішення Хустського районного суду від 12.07.2010 у справі № 2-852/2010 було звернене стягувачем до виконання майже через два роки після його ухвалення та через півтора роки після видачі виконавчого листа. При цьому, примусове виконання рішення здійснювалося лише щодо боржників-поручителів. Так само, як і щодо позасудового врегулювання, у справі немає доказів наявності перешкод для стягувача своєчасно звернути рішення суду до виконання та, зокрема, щодо боржника й іпотекодавця з метою реального стягнення боргу.

У рамках виконавчого провадження № 46087399 боржник ОСОБА_1 26.03.2015 просив звернути стягнення на предмет іпотеки та надав згоду на його реалізацію, однак, це майно не було реалізоване, а стягувач відмовився залишити його за собою на погашення боргу за кредитним договором, внаслідок чого виконавчий лист був йому повернутий. Факт подачі боржником ОСОБА_1 указаної заяви мав місце за рік до пред`явлення позову, що розглядається, хоча виконавчий лист у цьому провадженні й був повернутий стягувачеві лише невдовзі після ухвалення рішення.

Дії боржника ОСОБА_1 , який не оскаржував рішення суду про стягнення боргу, ніяк не заперечував проти відчуження квартири з метою погашення боргу, а навпаки, просив її реалізувати, демонструють бажання погасити борг у якомога коротший строк, сприяти поновленню прав кредитора, який по суті не мав перешкод у задоволенні своїх вимог за рахунок іпотечного майна.

Втім, у справі немає доказів про вчинення кредитором у розумний строк дій, спрямованих на реалізацію наявних у нього прав і для виконання рішення суду з метою погашення боргу, що виник. Дійсні обставини, пов`язані з виконанням рішення суду у справі № 2-852/2010, кредитор у позовній заяві замовчав та пред`явив позов про солідарне стягнення боргу без будь-якого врахування цих обставин.

Як випливає зі змісту позовної заяви та з розрахунку боргу, ПАТ «Універсал Банк» пред`явило до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позов про солідарне стягнення боргу, який ґрунтувався на фактах видачі кредиту, встановлення поруки, з урахуванням ухвалення Хустським районним судом рішення від 12.07.2010 у справі № 2-852/2010, розрахунок заборгованості за відсотками був зроблений саме за кредитним договором, відповідно до його умов по суті та водночас за ставкою, яка не була передбачена договором, а розрахунок сум відповідно до ст. 625 ЦК України був зроблений виходячи з розміру заборгованості, встановленої вказаним рішенням суду. Згідно з розрахунком (а.с. 15-18 т. 1):

заборгованість за відсотками розрахована:
за період з 12.07.2010 по 19.02.2016;
без зазначення у кожному конкретному періоді нарахування бази нарахування відсотків і динаміки сплати заборгованості;
за ставкою 12,45% річних, з 15.07.2008 – за ставкою 13,45% річних (за відсутності даних про встановлення такої ставки) – в сумі 18754,46 дол. США;
за підвищеною ставкою 40,35% річних (за відсутності даних про встановлення такої ставки) – в сумі 7107,91 дол. США;
разом за відсотками – 25862,37 дол. США;

3% річних відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України розраховані:
за період з 19.02.2013 по 19.02.2016 (з урахуванням 3-річної позовної давності);
з бази нарахування 267545,69 грн, за 1095 днів у періоді, в сумі 24079,11 грн;

інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України розраховані:
за період з лютого 2013 року по лютий 2016 року (з урахуванням 3-річної позовної давності);
з бази нарахування 267545,69 грн, за сукупним індексом інфляції 1,81 за період, в сумі 216712,01 грн.

При вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема:
стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;
в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Беручи до уваги умови кредитного договору щодо нарахування та сплати передбачених ним процентів лише в межах строку кредитування, зважаючи на положення ст. 1050 ч. 2 ЦК України та на відповідні правові позиції, висловлені Верховним Судом у вказаних вище та інших справах, позивач не мав правових підстав для нарахування та пред`явлення до стягнення процентів, розрахованих на умовах кредитного договору із суми, стягнутої рішенням суду, яка, до того ж, включає й проценти (тож має місце й нарахування процентів на проценти), а суд першої інстанції не мав законних підстав для задоволення такої вимоги. Необґрунтованість власне розрахунку процентів, застосування нічим не підтвердженої процентної ставки тощо у цьому контексті значення вже не мають.

Виходячи в позові саме з умов кредитного договору та факту забезпечення його порукою, зокрема, ОСОБА_3 , банк залишив поза увагою, що за змістом цих договірних відносин поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого договірного обов`язку і відповідає перед кредитором за порушення боржником саме договірного зобов`язання, а пред`явленням позову про дострокове солідарне стягнення боргу, вирішеного в справі № 2-852/2010, кредитор вже реалізував своє право на пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_3 .

Внаслідок ухвалення Хустським районним судом рішення від 12.07.2010 у справі № 2-852/2010 про солідарне стягнення боргу виникло нове солідарне зобов`язання і новий солідарний обов`язок боржників із виконання цього рішення суду, у якому ОСОБА_3 не є поручителем ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал Банк». Договір поруки не регулює це нове солідарне зобов`язання. У цьому зобов`язанні солідарні боржники однаково відповідають перед кредитором за правилами, встановленими ст. 543 ЦК України, безвідносно до того, що до ухвалення відповідного рішення могли відповідати як позичальник і його поручитель. Відповідальність боржника за судовим рішенням, який раніше був поручителем позичальника, не є відповідальністю за порукою і хоча теж є солідарною, проте, кожен із рівноправних солідарних боржників самостійно відповідає перед кредитором у межах пред`явлених тим вимог.

Кредитор реалізує своє право щодо стягнення із солідарних боржників присудженого боргу на свій розсуд і може вимагати виконання рішення одночасно від усіх боржників, рівно як може звертати рішення до виконання щодо кожного боржника окремо. Солідарні боржники відповідають за виконання не договору, а рішення суду після пред`явлення відповідним чином виконавчих листів до виконання. Кожен солідарний боржник відповідає перед кредитором з урахуванням того, як виконується рішення щодо інших боржників, якщо таке звернене до виконання щодо кількох солідарних боржників.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ст. 61 Конституції України).

За змістом ст. 625 ч. 2 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стягнення передбачених ст. 625 ч. 2 ЦК України нарахувань є застосуванням відповідних санкцій за порушення боржником грошового зобов`язання, притягненням його до цивільно-правової відповідальності за цивільне правопорушення.

Відтак солідарний боржник із виконання рішення суду про солідарне стягнення боргу відповідає за власні дії, порушення, зокрема, за винне невиконання свого обов`язку за зверненим щодо нього до виконання рішенням суду, при цьому, з огляду на специфіку виконання рішення суду про стягнення боргу із солідарних боржників підлягають врахуванню дії стягувача та обставини виконання рішення й щодо інших боржників, позаяк можуть істотно впливати на підстави і межі відповідальності кожного окремого солідарного боржника. Тож солідарний боржник не повинен відповідати ані за прострочення кредитора, ані за відсутності власної вини відповідати у вигляді санкцій за прострочення виконання іншими боржниками.

Колегія суддів відзначає, що у контексті справи мають значення дії кредитора, які спричинили для нього самого негативні майнові наслідки, вину солідарного за рішенням суду боржника ОСОБА_3 в яких не можна визнати встановленою.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку; якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора; боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання; боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора (ст. 613 ч.ч. 1-4 ЦК України).

Під час розгляду справи не встановлені недобросовісні дії відповідача ОСОБА_3 як солідарного боржника за рішенням суду, не встановлено ухилення від виконання рішення. Натомість за встановлених під час апеляційного розгляду у справі обставин, позивач не вчинив належних і зрозумілих іншій стороні дій, що випливають як із суті солідарного зобов`язання, із вимог закону, так і зі звичаїв ділового обороту щодо недопущення заподіяння шкоди іншій особі, надання своєчасної можливості належно виконати зобов`язання. Кредитор не виконавши обов`язків, що їх слід було виконати саме йому, не довівши відсутності своєї вини у простроченні, пред`явив до ОСОБА_3 вимогу про стягнення безпідставно нарахованих відсотків, а також санкцій за прострочення грошового зобов`язання.

Кредитор пред`явив вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань не враховуючи того, що за умови добросовісних дій та врахування реальних обставин і законних майнових прав та інтересів боржників мав змогу своєчасно задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, однак, не будучи позбавленим такої можливості не вжив своєчасно заходів для задоволення своїх вимог за рахунок цього майна набувши право власності на таке або продавши його за ринковою ціною на відповідний час, що сприяло б своєчасному повному врегулюванню боргу чи в значній його частині. Виконавчий лист кредитор за відсутності доказів про будь-які обґрунтовані причини для того пред`явив до стягнення через тривалий час після ухвалення судом рішення про солідарне стягнення боргу. 

Станом щонайменше на жовтень 2013 року (враховуючи зміст ухвали Хустського районного суду від 17.12.2014 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с. 18-19 т. 2)) ПАТ «Універсал Банк» було відомо про відсутність у солідарних боржників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 майна, на яке може бути звернуто стягнення, що, втім, теж не спонукало стягувача скористатися правом звернення стягнення на предмет іпотеки позасудовим порядком. Понад те, у процесі виконання рішення суду кредитор відмовився залишити за собою на погашення боргу нереалізований із торгів предмет іпотеки, крім того, як з`ясувалося згодом у боржника ОСОБА_1 було й інше нерухоме майно, на яке можна було звернути і в подальшому було звернено стягнення.

Тож має місце прострочення кредитора, дії якого по суті мали наслідком неможливість своєчасного або в розумний строк після виникнення для солідарних за рішенням суду боржників відповідних обставин розрахунку за договором. Такі дії призвели до тривалого непогашення боргу, невиконання рішення суду повністю або в істотній частині, до безпідставного збільшення розміру боргу та до його невірного розрахунку по суті, до штучного збільшення обсягу відповідальності солідарного боржника ОСОБА_3 . Кредитор не мав належних підстав вважати солідарного за рішенням суду боржника ОСОБА_3 винним у порушенні зобов`язання в тих межах, в яких пред`явив позов, у справі відсутні докази щодо наявності підстав для покладання на цього відповідача у визначених позивачем межах цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання. З урахуванням встановленого, дій сторін, вимоги про стягнення визначеного кредитором боргу істотно та необґрунтовано порушують законні майнові права та інтереси відповідача ОСОБА_3 .

Зважаючи на встановлені обставини щодо виконання рішення Хустського районного суду від 12.07.2010 у справі № 2-852/2010 твердження в апеляційній скарзі про пропущення позивачем позовної давності за вимогами, пред`явленими до відповідача ОСОБА_3 , необґрунтовані. Не відповідають обставинам руху справи і доводи апеляції про порушення процесуальних прав відповідача ОСОБА_3 на участь у справі в суді першої інстанції, оскільки він повідомлявся про судові засідання (а.с. 35, 10, 119, 123 т. 1), не брав участі в засіданні, в якому було ухвалене рішення, проте, у справі відсутні докази вручення йому судом першої інстанції копії рішення.

Суд першої інстанції вирішуючи справу щодо відповідача ОСОБА_3 цих обставин не врахував і задовольнив пред`явлені до нього вимоги, тоді як із тих підстав і щодо того предмета, як позов був заявлений, він щодо цього відповідача не був обґрунтований і доведений. Банк невірно по суті пред`явив позов до ОСОБА_3 ґрунтуючись на поруці та як до поручителя, без урахування дійсних обставин, що мали місце у правовідносинах із цим відповідачем. Судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного розв`язання спору позивача із цим відповідачем.

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 слід задовольнити, ухвалене щодо нього рішення суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення судових витрат скасувати, у вимозі до цього відповідача про солідарне стягнення боргу відмовити.
Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Хустського районного суду від 2 листопада 2016 року в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу та про солідарне стягнення з нього судового збору скасувати, у вимозі до ОСОБА_3  про солідарне стягнення боргу відмовити.
Стягнути з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_3 10335,00 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 28 вересня 2021 року.

Судді