Ухвала
 
09 листопада 2021 року 
м. Київ
 
справа № 752/10822/17
провадження № 61-17570ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва                  від 08 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 травня               2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади контролера Служби організації збору та обліку виручки «Київпастрансу» відповідно до пункту 4 частини першої статті                 40 КЗпП України, з 13 квітня 2017 року на 26 квітня 2017 року.
 
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
 
31 травня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду              м. Києва від 08 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду                 від 17 травня 2021 року у вказаній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків, зокрема запропоновано зазначити підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень; надати докази сплати судового збору.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва             від 08 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 травня                  2021 року визнано неподаною та повернуто заявнику, оскільки вимоги ухвали Верховного Суду від 11 червня 2021 року заявником не були виконані в повному обсязі.
 
29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у вказаній справі.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
У касаційній скарзі міститься клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Враховуючи те, що ухвала Верховного Суду про повернення касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду                від 17 травня 2021 року постановлена 12 серпня 2021 року, останнім днем на повторне звернення заявника із касаційною скаргою на зазначені судові рішення               (із урахуванням вихідних днів) є 13 вересня 2021 року. Касаційна скарга подана                29 жовтня 2021 року.
 
Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
На порушення зазначеного заявником не надано доказів на підтвердження дати отримання копії ухвали Верховного Суду від 12 серпня 2021 року про повернення касаційної скарги, що унеможливлює вирішення судом питання щодо поновлення йому строку на касаційне оскарження.
 
Таким чином, заявнику необхідно надати суду докази на підтвердження дати отримання копії ухвали Верховного Суду від 12 серпня 2021 року.
 
Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах. 
 
При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
 
Особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт                        1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі слід зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, у касаційній скарзі слід зазначити щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 цього Кодексу з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 цього Кодексу, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411                         ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
 
У поданій касаційній скарзі як на підставу для оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме: суди не дослідили зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт                         1 частина третя статті 411 ЦПК України).
 
Проте, наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411                        ЦПК України (невстановлення судом фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази), може бути підставою для скасування судового рішення лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. 
 
Отже, застосування для касаційного оскарження судових рішень підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, можливе лише одночасно із однією з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами                   1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
У поданій касаційній скарзі заявник не наводить належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, визначених 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що дає підстави для висновку про невідповідність змісту касаційної скарги вимогам пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.  
 
Таким чином заявником не виконано вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Враховуючи наведене, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги, у якій зазначити передбачені підстави касаційного оскарження судового рішення, а також надіслати суду копії уточненої редакції касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 10 грудня 2021 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
 
Якщо у зазначений строк заявник не наведе поважних причин пропуску строку касаційного оскарження, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
 
У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           О. В. Ступак