Справа № 731/194/21 	Головуючий у 1 інстанції Савенко А. І. 	
Провадження № 33/4823/472/21 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - Оседача М.М.,
захисника-адвоката Гезердави В.В., (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1   на постанову Варвинського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2021 року, -

                                         В С Т А Н О В И В :
Цією постановою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, з середньою освітою, працюючий комірником у ТОВ «Прогрес», одружений, маючий на утриманні одну неповнолітню дитину,  проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі  17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.  
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 454 грн. 00 коп.

Як встановив суд, 25 квітня 2021 року, о 17 год. 24 хв. в с. Гнідинці, по вул. Незалежності, поблизу будинку 63, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_1 була подана спільна апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження по справі.
Вважає, що вказане рішення винесено з порушенням законодавства про адміністративні правопорушення, оскільки судом не було об`єктивно та в повному обсязі досліджено всі матеріали справи, та при винесенні рішення він лише керувався тими доказами, які були складені працівниками поліції. 
Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення в його основу було покладено доказ, а саме відеоматеріал, який вважає неналежним, та таким, який здійснено в супереч нормам «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 року.
Вказує, що наявний в матеріалах справи відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення не можна брати до уваги при винесенні рішення, оскільки він не є цілісним, а містить лише фрагменти обставин справи, які не мають жодного доказового значення по справі, виходячи з того, що на ньому не зафіксовано зупинки транспортного засобу під його керуванням, наявності ознак сп`яніння, пропозиції поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відмови від проходження такого огляду. Крім цього зауважує, що з відеозапису не можливо дійти висновку про те, хто саме здійснив його. Вважає, що працівниками поліції не було дотримано вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП, що є підставою для визнання такої процедури недійсною. 

Розглянувши доводи апеляційної скарги, захисника Гезердаву В.В., який висловився на підтвердження викладених в апеляційній скарзі вимог, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не зважаючи на заперечення як ОСОБА_1 , так і його захисника, на факт порушення п. 2.5 ПДР України, за яке передбачена відповідальність за ч. 1  ст. 130 КУпАП, що в даному випадку полягає у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому  законом порядку, вина        ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення підтверджується наявним в матеріалах справи доказами, зокрема:

- даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №002478 від 25 квітня 2021  року, який є офіційним документом, що засвідчує факт вчинення правопорушення, та який підписано ОСОБА_1 ;
- дослідженим судом відеоматеріалом, наявним у матеріалах справи, відповідно до даних якого чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. 

Вищезазначені докази в порядку ст.ст.251, 254 КУпАП в повному обсязі доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Посилання викладене в апеляційній скарзі на те, що відеоматеріал не може слугувати доказом відмови особи, що притягується до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки він не є цілісним та здійснений на телефон, не заслуговує на увагу, оскільки вказаний відеозапис було додано до протоколу про адміністративне правопорушення, а отже є лише одним із доказів, на підтвердження даних, викладених у протоколі складеному повноважною на те особою.

Крім того, доводи, що відеозапис з телефону є недопустимим доказом, оскільки такий не відноситься до технічних приладів та технічних засобів, які відповідно до вимог закону дозволено застосовувати поліції, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня норма, яка б передбачала правове визначення поняття допустимості доказів у справах про адміністративні правопорушення. Тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

В матеріалах справи наявний оптичний диск із відеозаписом означеної події. Право працівників поліції застосовувати технічні засоби відеозапису під час проведення огляду осіб на стан сп`яніння передбачене ч. 2 ст. 266 КУпАП. Із даних диску вбачається, що саме ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. Відсутність безперервного запису означеної події ніяким чином не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин, підтверджених сукупністю інших вищевказаних належних та допустимих доказів.

Даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки отриманий у встановленому законом порядку, не містить ознак фальсифікації чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 .

Отже, наявний відеозапис події є допустимим доказом у справі.

Твердження, викладене в апеляційній скарзі з приводу відсутності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення та відсутності його вини, внаслідок того, що дане адміністративне правопорушення він не вчиняв, є таким, що не знайшло свого підтвердження під час перевірки доказів, які були предметом дослідження як  в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи апеляційним судом.

Така позиція сторони захисту розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення. 

Доводи апелянта про те, що йому не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі для виявлення стану алкогольного сп`яніння, не відповідає дійсності,  оскільки чітко спростовується відеозаписом, долученим до протоколу про адміністративне правопорушення.
Порушень закону, що тягнуть скасування постанови суду, як про це йде мова в поданій апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді справи не було встановлено.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ч. 1ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію його дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови судді не вбачається.  

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Варвинського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.   

Суддя	М. М. Оседач