Ухвала
03 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 463/6540/20
провадження № 61-18661ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_1 до Четвертої львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування постанови нотаріуса, визнання права власності та підтвердження відсутності підстав для набуття права власності,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до Четвертої львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування постанови нотаріуса, визнання права власності та підтвердження відсутності підстав для набуття права власності.
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 
2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовлено.  
Постановою Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року залишено без змін. 
16 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою нарішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, повний текст якої складено 22 жовтня 2021 року.
За приписами статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
За викладених обставин, касаційна скарга ОСОБА_1 подана в передбачений законом строк. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. 
Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати уточнену редакцію касаційної скарги, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявником сплачено судовий збір у меншому розмірі ніж передбачено законодавством.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України 
від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 
01 листопада 2011 року з подальшим змінами. 
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми. 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерському районі, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України 
«Про судовий збір».
Згідно із частиною третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Зважаючи на те, що позовну заяву пред`явлено у липні 2020 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 
2020 року.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 
2020 року становив 2 102 грн.
Ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 * 0,4 = 840,80) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 * 5 = 10 510) , та немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (редакція закону на момент подачі позовної заяви). Закон пов`язує сплату судового збору за подачу касаційної скарги незалежно від вирішення спору по суті.
Ураховуючи наведене та вимоги касаційної скарги (скасування постанови нотаріуса та підтвердження відсутності підстав для набуття права власності), розмір судового збору за вимогу немайнового характеру складає 3 363,20 грн ((840,80*2)*200%)).
До касаційної скарги заявником додано квитанцію платіж № 34398872 від 
16 листопада 2021 року на суму 3 360 грн, яка свідчить про сплату судового збору за подання касаційної скарги за вимоги немайнового характеру.
За вимогу майнового характеру заявнику необхідно сплатити судовий збір (визнання права власності) з урахуванням вартості спірного майна.
Відсутність відомостей щодо вартості спірного майна позбавляє суд касаційної інстанції визначити розмір судового збору, який підлягає сплаті.
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявником не додано копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Копія касаційної скарги має направлятись на адреси 6 учасникам справи, до касаційної скарги додано лише 4 примірники копії касаційної скарги, тобто до суду касаційної інстанції має бути направлено 2 примірники касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 
392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк