Постанова                                    
Іменем України                              
 
24 листопада 2021 року                          
м. Київ
 
справа № 369/8832/18
 
провадження № 61-11196св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),         Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Воронюк Олександр Олександрович,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц.,              Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                     ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод                        у здійсненні права власності на земельну ділянку та зобов`язання провести перебудову.
 
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 27 грудня 2012 року № 28 їй було передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,0845 га, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 . Відведеній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 3222485903:02:008:5012.
 
У кінці 2015 року при огляді своєї земельної ділянки вона виявила, що на суміжній ділянці на АДРЕСА_2 збудовано зблокований житловий будинок на кілька квартир типу «таунхаус» з окремим входом для кожної квартири. При цьому найближча до ділянки позивача зовнішня стіна будинку знаходиться приблизно на межі сусідніх земельних ділянок. Крім того, зі сторони належної їй земельної ділянки був збудований будинок, огороджений капітальною огорожею, з огляду на що у неї виникла підозра, що ця огорожа встановлена вже за межею суміжних ділянок безпосередньо на належній їй земельній ділянці.
 
Зазначала, що отримала в Управлінні Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області інформацію з координатами поворотних точок меж належної їй земельної ділянки та замовила спеціалісту ФОП ОСОБА_4 проведення кадастрової геодезичної зйомки, встановлення меж земельної ділянки на місцевості та прив`язку до цих меж розміщених на ділянці споруд. У технічному звіті спеціаліст зазначив, що фактична огорожа між земельними ділянками з кадастровими номерами 3222485903:02:008:5012 та 3222485903:02:008:5011 перетинає ділянку 3222485903:02:008:5012 поза лінією розмежування на відстані 2,51 м від поворотної точки 1 вказаної земельної ділянки та 3,11 м від поворотної точки 2, координати яких визначені за даними Державного земельного кадастру. Крім того, встановлено факт накладання на належну їй земельну ділянку частини будинку у формі трикутника площею 4,14 кв. м.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила судусунути перешкоди у здійсненні нею права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222485903:02:008:5012, що знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача знести частину межової споруди у вигляді огорожі, встановленої навколо будинку АДРЕСА_2 , що знаходиться в межах належної їй земельної ділянки, та зобов`язати ОСОБА_2 здійснити перебудову належного їй будинку (квартири) за адресою АДРЕСА_2 таким чином, щоб відстань від спільної із земельною ділянкою позивача межі, яка визначається поворотними точками з зазначеними координатами, до найближчої зовнішньої стіни будинку, була не меншою від 1 м, а конструкції будинку, що відступають, не перетинали спільну межу.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області                                            від 01 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 17 675 грн.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області                                            від 01 жовтня 2020 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Усунено перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права власності на земельну ділянку з кадастровим номером № 3222485903:02:008:5012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 знести частину межової споруди у вигляді огорожі, встановленої навколо будинку АДРЕСА_2 , що знаходиться у межах належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером № 3222485903:02:008:5012.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 054,05 грн.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                          від 24 травня 2021 року відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду                          від 14 квітня 2021 року відмовлено на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України (провадження № 61-8151ск21).
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
19 квітня 2021 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду заяву в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України. 
Заява про ухвалення додаткового рішення мотивована тим, що                              16 листопада 2020 року між нею та Адвокатським об`єднанням «Тотум» було укладено договір про надання правової допомоги № SO2818, згідно з яким юридична фірма зобов`язалася за дорученням клієнта надати останньому правову допомогу щодо супроводу цивільної справи № 369/8832/18                        у судах апеляційної та касаційної інстанцій. За умовами договору сума гонорару еквівалентна 5 000 доларів США на день здійснення платежу. Відповідно до пункту 3 додатку № 2 до договору клієнт сплачує аванс                      у національній валюті України у розмірі, що еквівалентний 3 000 доларів США, протягом 3 банківських днів з моменту підписання договору про надання правової допомоги. Згідно з пунктом 4 додатку № 2 залишок гонорару у національній валюті України у розмірі, що еквівалентний                2 000 доларів США, клієнт сплачує протягом 3 банківських днів після отримання повного тексту рішення суду апеляційної інстанції.
Зазначала, що на виконання умов договору про надання правової допомоги 16 листопада 2020 року вона сплатила юридичній фірмі 85 470 грн.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути із ОСОБА_2 понесені нею судові витрати за надання професійної правничої допомоги за розгляд даної справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 141 670 грн, судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги                у розмірі 2 114,41 грн, судові витрати за надання професійної правничої допомоги за розгляд даної справи у суді першої інстанції у розмірі 4 500 грн, судові витрати на проведення судової експертизи у розмірі 12 584 грн, судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви                       у розмірі 1 409,60 грн.
 
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 14 червня                 2021 року заяву ОСОБА_1 , подану у порядку частини восьмої               статті 141 ЦПК України, задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 42 735 грн.
У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково, тобто задоволено одну із заявлених двох позовних вимог, нею сплачено гонорар адвокату у розмірі 85 470 грн, отже, виходячи із принципу пропорційності, стягненню з відповідача підлягає сума у розмірі 42 735 грн.
 
Суд апеляційної інстанції врахував, що позивачем було укладено з адвокатським бюро договір про надання правничої допомоги, в якому сторони обумовили сферу надання правової допомоги (юридичний супровід справи № 369/8832/18 в суді апеляційної та касаційної інстанції), розмір гонорару, який є фіксованим (сума, еквівалентна 5 000 доларів США на день здійснення платежу), порядок розрахунку, в подальшому після прийняття апеляційним судом постанови склали акт наданих послуг з правничої допомоги, в якому наведено детальний опис наданих послуг з зазначенням часу і вартості.
 
Апеляційний суд відмовив у стягненні на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції                в розмірі 4 500 грн та в суді апеляційної інстанції в розмірі 56 200 грн                    (із заявлених 141 670 грн), оскільки платіжні документи про оплату такої допомоги позивачем не надані. Крім того, суд зазначив, щ докази на підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу                в суді першої інстанції подані із порушенням вимог частини першої                    статті 246 ЦПК України.
 
При цьому апеляційний суд зазначив, що питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору за подання позову в розмірі 1 409,60 грн, апеляційної скарги в розмірі 2 114,41 грн, а також за оплату проведення експертизи в розмірі 12 584 грн, понесених позивачем, вже вирішене апеляційним судом в постанові від 14 квітня 2021 року, а отже не підлягає повторному розгляду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року в частині задоволених вимог заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу                        у розмірі 42 735 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
 
ОСОБА_1 додаткову постанову Київського апеляційного суду                   від 14 червня 2021 року не оскаржила.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно не взято до уваги її доводи про недоведеність понесених позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки долучена копія платіжного доручення № 11175971SB не може вважатися допустимим доказом, не підтверджує здійснення відповідних витрат позивачем                     (не зазначено платника, в графі «призначення платежу» відсутнє посилання на конкретний договір про надання правничої допомоги, зазначений                    ІПН « НОМЕР_1 » не є ІПН ОСОБА_1 , рахунок № НОМЕР_2 у складі доказів понесених витрат не надавався).
 
Посилається на необґрунтованість заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу.
 
Підставами касаційного оскарження зазначеного судового рішення                   ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі                                    № 905/1795/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц,                      від 19 квітня 2021 року у справі № 748/41/20 та від 10 червня 2021 року                 у справі № 820/479/18, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У жовтні 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Воронюком О. О. подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, отже, оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню.
 
Посилається на те, що недоліки в оформленні платіжного доручення не можуть бути підставою для відмови у стягненні витрат за договором про надання правничої допомоги. При цьому зазначає, що витрати на правничу допомогу стягуються незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
 
Доводи заявника про неналежність зазначеного у платіжному дорученні ІПН позивачеві не заслуговують на увагу, оскільки позивачем при заповненні платіжного документа допущено механічну помилку та неправильно зазначено лише одну цифру з ІПН.
 
Крім того, визначення у договорі про надання правничої допомоги фіксовано розміру гонорару свідчить про безпідставність посилань про необґрунтованість заявленого розміру правничої допомоги.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У липні 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У вересні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2021 року справу призначено до розгляду.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного                       у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою                     статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
 
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства                                     є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
 
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом,   а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
 
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
 
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
Згідно із частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів                      у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення                            з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
 
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови                     у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
 
Частково задовольняючи заяву  ОСОБА_1 про стягнення витрат за надану правничу допомогу, апеляційний суд вважав, що наявні підстави для її часткового задоволення, оскільки позивачем надано докази, які підтверджують понесення заявлених витрат.
 
З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам статей 263-265 ЦПК України, отже, підстав для його скасування немає. 
 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Матеріали справи містять документи, які підтверджують надання ОСОБА_1 правничої допомоги. Зокрема, до заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат долучено: 
- копію додатку № 2 до договору про надання правової допомоги № SO2818, яким є протокол погодження гонорару, від 16 листопада 2020 року, 
- копію акту № 1 наданих послуг до договору про надання правової допомоги № SO2818 від 16 квітня 2021 року, складеного ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Тотум» про перелік наданих послуг та кількість затрачених годин (всього 40,5 годин);
- копію платіжного доручення № 11175971SB від 16 листопада 2020 року про сплату ОСОБА_1 на користь АО «Тотум» 85 470 грн, призначення платежу - оплата за договором про НПД SO ОСОБА_1 ;
- копію Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги адвоката № 250717 від 25 липня 2017 року;
- копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги адвоката № 250717 від 25 липня 2017 року від 27 грудня 2018 року, відповідно до якої строк дії укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Паранічем А. М. договору про надання правової допомоги продовжено до 31 грудня 2020 року;
- копію акту передачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг)                        від 15 квітня 2021 року до договору про надання правової допомоги адвоката № 250717 від 25 липня 2017 року;
- копію квитанції № 145 від 12 березня 2019 року на суму 12 584 грн              за проведення експертизи;
- копію рахунку № 841 від 13 лютого 2019 року, сформованого КНДІСЕ за проведення експертизи.
 
Також у матеріалах справи містяться:
- копія договору про надання правової допомоги № SO2818                                   від 16 листопада 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Тотум», за умовами якого юридична фірма зобов`язується за дорученням клієнта надати останній правову допомогу щодо супроводу цивільної справи № 369/8832/18 в інтересах клієнта у суді апеляційної та касаційної інстанції;
- копія додатку № 2 до договору про надання правової допомоги № SO2818, яким є протокол погодження гонорару, від 16 листопада 2020 року;
- копія договору № 250717 про надання правової допомоги адвоката                  від 25 липня 2017 року, укладеного ОСОБА_1 з адвокатом Паранічем А. М., відповідно до якого розмір та порядок оплати праці адвоката за договором визначається окремим додатком до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
 
Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції надано правильну оцінку долученим позивачем документам, які підтверджують понесення нею витрат на правничу допомогу. При цьому визначена судом сума витрат, що підлягає стягненню з відповідача, відповідає положенням частини першої статті 141 ЦПК України.
 
Посилання заявника на те, що платіжне доручення № 11175971SB не є допустимим доказом у справі не заслуговує на увагу, оскільки цей платіжний документ підтверджує здійснення позивачем оплати за отриману від Адвокатського об`єднання «Тотум» правничу допомогу. 
Доводи про відсутність у платіжному дорученні посилання на конкретний договір про надання правничої допомоги, як на підставу для визнання зазначеного доказу неналежним, є необґрунтованими, оскільки у призначенні платежу зазначено про оплату за договором про надання правничої допомоги та зазначено прізвище та ІПН ОСОБА_1 , а також номер рахунку.
Твердження про неналежність зазначеного у платіжному дорученні                          № 11175971SB ІПН «1402222505», який не належить ОСОБА_1 , не є підставою для визнання зазначеного документа неналежним з огляду на те, що під час внесення реквізитів на оплату послуг позивачем було допущено механічну помилку.
Відсутність у матеріалах справи у складі доказів понесених витрат на правничу допомогу рахунку № 2020/0441 не має правового значення для підтвердження понесених витрат.
 
Посилання ОСОБА_2 на необґрунтованість заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу колегія суддів відхиляє, оскільки розмір витрат сторонами договору про надання правничої допомоги було визначено у фіксованому розмірі у відповідному договорі та додаткових угодах до нього.
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 грудня 220 року у справі №640/18402/19 (провадження № К/9901//27657/20).
 
Доводи заявника про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду                          від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 колегія суддів відхиляє, оскільки висновки апеляційного суду у цій справі не суперечать зазначеній правовій позиції, у якій йдеться про необхідність урахування критеріїв реальності та розумності під час вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу.
 
Посилання заявника на правові висновки Верховного Суду, викладені                       у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) є необґрунтованими, оскільки у зазначеній справі, на відміну від справи, що є предметом касаційного перегляду, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами понесення ним витрат на правову допомогу.
 
Доводи заявника про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду                           від 19 квітня 2021 року у справі № 748/41/20 (провадження № 18420св20) колегія суддів відхиляє, оскільки у матеріалах зазначеної справи відсутні документи про оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оформлених у встановленому законом порядку, тоді як у цій справі позивачем надано належні документи на підтвердження понесених витрат.
 
Колегія суддів вважає, що подані ОСОБА_1 докази понесення витрат на правничу допомогу є достатніми для задоволення клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає                              у касаційній скарзі заявник.
 
Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи                            у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,     що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк