КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 листопада 2021 року місто Київ.
Справа № 755/1605/18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/14811/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді        Желепи О.В.
суддів                            Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретарі                  Міщенко Н.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року (у складі судді Чех Н.А., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня )
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби   м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Копитка Богдана Васильовича, заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 -
ВСТАНОВИВ:
26 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із каргою, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Копитка Богдана Васильовича, що стосується визначення за ним       ( боржником ) заборгованості у виконавчому провадженні №37075732, станом на 01 червня 2017 року у розмірі 6 715 796,33 грн., та зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості по аліментам без врахування суми коштів, отриманих у травні 2017 року у розмірі 40 617 669,30 грн.,
визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 17 січня 2018 року, якою накладено арешт на частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» у межах суми звернення стягнення у розмірі 6 715 796,33 грн.,
зобов`язати державного виконавця направити інформацію про скасування постанови про накладення арешту та відкликати її з виконання.
На обґрунтування заявленим вимог, зазначено, що Дніпровським районним судом м. Києва 07 березня 2013 року було видано виконавчий лист №755/2132/2013 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 01 лютого 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.
17 січня 2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Копитко Богданом Васильовичем надано довідку-розрахунок заборгованості по аліментам, де вказано, що станом на 01 червня 2017 року борг становить 6 715 796,33 грн.
Окрім того, в той же день виконавець ухвалив постанову про арешт майна боржника, якою наклав арешт на майно, що йому належить: частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік»              ( розмір внеску 600 000 грн. ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» ( розмір внеску 5 425 000 грн. ).
Вважає, що виконавець дійшов хибного висновку про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 6 749 906,80 грн., виходячи з матеріалів виконавчого провадження, з огляду на те, що 14 липня 2017 року на адресу служби від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вона вказала, що ним ( скаржником ), начебто отримано дохід у розмірі 40 617 669,30 грн. в якості оплати залишкової вартості майнових прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» від ОСОБА_5 , що на думку стягувача, підтверджується копією заяви від 25 квітня 2017 року.
На адресу приватного нотаріуса державний виконавець надіслав вимогу про надання інформації про факт отримання доходу та надання копій документів.
Приватний нотаріус повідомив державного виконавця, що 25 травня 2017 року була вчинена нотаріальна дія, а саме засвідчення справжності підпису на заяві ОСОБА_1 .
Вважає дії виконавця неправомірними, а постанову про арешт майна незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про визначення заборгованості по аліментам та стягнення боргу, тому питання щодо розміру боргу по аліментам визначається в судовому порядку, а виконавець повинен бути допитаний в якості учасника процесу.
Крім того, вказані кошти не є ні заробітком, ні доходом у розумінні ст.ст. 81, 183 СК України, та не входять до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а отже, нарахування та стягнення аліментів з таких грошових коштів чинним законодавством не передбачено.
Не є підтвердженням отримання доходу заява ОСОБА_2 , оскільки приватним нотаріусом посвідчено лише справжність його підпису, а не факт отримання коштів.
Крім того, враховуючи прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років та вимоги ст. 183 СК України, максимальний розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина мав би становити 17 777 грн.
Просив врахувати і те, що якщо припустити отримання ним доходу в розмірі 40 617 669,30 грн., нарахування на стягнення аліментів має проводиться з урахуванням сплати податків та зборів.
Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
Рішенням суду від 28 липня 2017 року було встановлено наявність переплати аліментів у сумі 34 032,54 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Копитка Богдана Васильовича відмовлено.
На обґрунтування постановленої ухвали, місцевий суд зазначив, що виконавець здійснив розрахунок суми, яка підлягає стягненню в рахунок сплати аліментів без врахування податків і зборів, як це передбачено Податковим кодексом України.
Однак, враховуючи спосіб захисту, обраний скаржником, дана обставина не впливає на задоволення вимог скаржника.
Крім того, посилання скаржника на те, що державний виконавець здійснив розрахунок суми, яка підлягає стягненню в рахунок сплати аліментів без врахування податків і зборів, як це передбачено Податковим кодексом України, є підтвердження того, що дані кошти є доходом і з них слід відрахувати податки.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що підстав для визнання дій виконавця неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок боргу по аліментам без врахування коштів у розмірі 40 617 669,30 грн., немає.
 
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, 23 жовтня 2018 року  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при її постановленні.
Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що дії державного виконавця є протиправними, оскільки, у будь-якому разі вказані кошти, не є ні заробітком, ні доходом у розумінні ст. ст. 81. 183 Сімейного кодексу України та не входять до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.93р. N146, а отже нарахування та стягнення аліментів з таких грошових коштів чинним законодавством не передбачено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
21 жовтня 2021 року від ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тим, що отримання ОСОБА_1 доходу від відчуження ним часток у нерухомому майні є доведеним. Правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що міститься у постанові від 25.01.2021р. у справі № 758/10761/13-ц, на яку посилається Верховний Суд у постанові від 08.09.2021р., у даній судовій справі № 755/1605/18 застосуванню не підлягає, оскільки отриманий ОСОБА_1 дохід у розмірі 40 617 669,30 грн. відповідно до приписів ПК України підлягає оподаткуванню, та, відповідно до вищенаведеного законодавства України, є базою для утримання з даного виду доходу аліментів у розмірі 12 659 173,60 грн.
У судовому засіданні апеляційного суду 09.11.2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 доводи скарги підтримав, просив її задовольнити.
Представник стягувача ОСОБА_6 проти задоволення скарги заперечував .
Виконавець, дії якого оскаржені до апеляційного суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений на офіційну електронну пошту .
 
Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників боржника та стягувача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, та матеріали виконавчого провадження, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Разом з тим ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам процесуального закону.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України ?Про виконавче провадження?).
Згідно з п.1, 7 ч.2 ст.18 Закону України ?Про виконавче провадження?, виконавець зобов`язаний:
1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).
Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, 07 березня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/2132/2013-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 01 лютого 2013 року і до їх повноліття в розмірі 1/3 частини доходів всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 8, т. 1).
18 березня 2013 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Янковською У. В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 755/2132/2013-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, щомісячно (а. с. 126, т. 1).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_5 у розмірі 6 063 555 грн 70 коп. у межах вказаної суми звернуто стягнення на виділену частину майна ТОВ «Лекос» пропорційно частці учасника товариства ОСОБА_1 у статутному капіталі в розмірі 25 % та виділену частину майна ТОВ «Магік» пропорційно частці учасника товариства ОСОБА_1 у статутному капіталі в розмірі 50 % (а. с. 49-50, т. 1).
Вартість часток товариств була оцінена у 93 362 450 грн (а. с. 53, т. 1).
У зв`язку з відсутністю учасників торгів, які тричі не відбулися, згідно норм Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_5 державним виконавцем було запропоновано отримати у власність належні ОСОБА_1 частки товариств за ціною 46 681 244 грн, сплативши на рахунок відділу різницю в сумі 40 617 669 грн 30 коп. (а. с. 55, т. 1).
25 травня 2017 року приватний нотаріус посвідчив підпис ОСОБА_1 про те, що він отримав від ОСОБА_5 40 617 669 грн 30 коп., як залишкову вартість оцінки майнових прав ТОВ «Лекос» (25 %) та ТОВ «Магік» (50 %), в яких він виступає як учасник (засновник) зазначених господарюючих суб`єктів (а. с. 59-60, т. 1).
16 червня 2017 року у виконавчому провадженні № 52535322 ухвалено постанову про передачу майна ТОВ «Лекос» (25 %) та ТОВ «Магік» (50 %) стягувачу - ОСОБА_5 у рахунок погашення боргу ОСОБА_1 у розмірі       6 063 555 грн 70 коп. (а. с. 61-64, т. 1).
16 червня 2017 року складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу (а. с. 65-68, т. 1).
На це майно 24 червня 2017 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів,  і того ж дня її право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав (а. с. 69-73, 74-81, т. 1).
14 липня 2017 року державному виконавцю, в провадженні якого перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було подано заяву про здійснення перерахунку аліментів, в якій остання повідомила, що боржником 25 липня 2017 року від ОСОБА_5 був отриманий дохід у розмірі 40 617 669 грн 30 коп. в якості оплати залишкової вартості майнових прав ТОВ «Лекос» та ТОВ «Магік».
Про факт отримання від ОСОБА_5 доходу приватним нотаріусом Метелеця О. О. була посвідчена заява ОСОБА_1 № 564 (а. с. 9, т. 1).
15 вересня 2017 року державним виконавцем направлено вимогу приватному нотаріусу щодо надання інформації та документів, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 доходу у розмірі 40 617 669 грн 30 коп. від ОСОБА_5 (а. с. 11, т. 1).
30 жовтня 2017 року приватний нотаріус Метелеця О. О. повідомив виконавця, що 25 травня 2017 року ним дійсно вчинялася нотаріальна дія, а саме засвідчення справжності підпису на заяві ОСОБА_1 (а. с. 12, т. 1).
У заяві ОСОБА_1 , підпис якого посвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Метелеця О. О, зазначено, що він ( ОСОБА_1 ) цією заявою стверджує, що отримав від ОСОБА_5 40 617 669 грн 30 коп., як залишкову вартість оцінки майнових прав ТОВ «Лекос» в розмірі 25 % та ТОВ «Магік» в розмірі 50 %, в яких він виступає як учасник (засновник) (а. с. 59-60, т. 1).
17 січня 2018 року державним виконавцем Копитко Б. В. складено довідку-розрахунок по аліментам, де зазначено, що станом на 01 січня 2017 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 відсутня, переплата по сплаті аліментів становить 34 110 грн 47 коп.
Станом на 01 червня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів аліментів становить 6 715 796 грн 33 коп. (а. с. 13, т. 1).
Відповідно до таблиці нарахування та сплати аліментів у січні 2017 року державним виконавцем нараховані аліменти з пенсії (1 333 грн 79 коп.) в сумі (1/6 частина з урахування 30 % прожиткового мінімуму ) 506 грн 70 коп., сплачено 427 грн 93 коп., залишок боргу 78 грн 77 коп., у лютому 2017 року нараховано з пенсії (1 333 грн 79 коп.) 506 грн 70 коп., сплачено 427 грн 93 коп., залишок боргу 78 грн 77 коп., у березні 2017 року з пенсії (1 333 грн 79 коп.) нараховано 506 грн 70 коп., сплачено 427 грн 93 коп., залишок боргу 78 грн 77 коп., з дивідендів (104 650 грн) нараховано 17 441 грн 67 коп., сплачено 17 441 грн 67 коп., залишок боргу - нуль, у квітні 2017 року з пенсії (1 333 грн 79 коп.) нараховано 506 грн 70 коп., сплачено 427 грн 93 коп., залишок боргу 78 грн 77 коп., з дивідендів (455 812 грн 50 коп.) нараховано 75 968 грн 75 коп., сплачено 75 968 грн 75 коп., залишок боргу - нуль, у травні 2017 року нараховано з пенсії (1 333 грн 79 коп.) 533 грн 10 коп., сплачено 427 грн 93 коп., залишок боргу 105 грн 17 коп., з дивідендів (120 750 грн) нараховано 20 125 грн, сплачено 20 125 грн, залишок боргу - нуль, з іншого доходу (40 617 669 грн 30 коп.) нараховано 6 769 611 грн 55 коп., сплачено 20 125 грн, залишок боргу 6 749 486 грн 55 коп.
17 січня 2018 року державний виконавець ухвалив постанову про арешт майна боржника в межах звернення стягнення 6 715 796 грн 33 коп. на частки статутного капіталу ТОВ «Магік» та ТОВ «Лекос» (а. с. 14, т. 1).
Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У частині першій статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів.
ЦК України також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.
У пункті 12 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів визначені види доходів, з яких не провадиться утримання аліментів, перелік яких є вичерпним.
Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків (пункт 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів).
Частиною першою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включається зокрема і дохід від операцій з майном, розмір якого визначається відповідно до статті 172 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 172.1 статті 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного року протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельні ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначені статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення. Та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковуються. Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане платником у спадщину.
Таким чином, положення пункту 172.1 статті 172 ПК України містить виключення із загального правила, визначеного підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо визначення будь-якого доходу отриманого резидентами або нерезидентам від будь-яких видів діяльності на території України, зокрема, доходу, отриманого від продажу рухомого та нерухомого майна, який підлягає оподаткуванню.
Отже, доходи боржника, які звільнені від оподаткування, не належать до бази відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, які підлягають стягненню у виконавчому провадженні.
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.
Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів.
Натомість, грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів.
Тлумачення наведених вище норм права дав підстави Верховному Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду для висновку, що виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 січня 2021 року у справі
№ 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19).
Суд першої інстанції, встановивши, що матеріали справи не містять будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що отримані ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 40 617 669,30 грн від ОСОБА_5   є доходом з якого утримуються аліменти, дійшов помилкового висновку про безпідставність вимог скарги, оскільки належним чином не дослідив чи є зазначена сума коштів грошовим доходом, чи ця сума є грошовим еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, який не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів.
При цьому судом не було перевірено доводів заявника щодо розміру нарахування йому державним виконавцем заборгованості по несплаті аліментів та правильність такого нарахування.
Крім того, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року у справі № 755/11446/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 40 567 669,30 грн.
За таких обставин, районний суд дійшов помилкового висновку, про те, що державний виконавець правомірно врахував 40 567 669 грн. 30 коп., як дохід з якого підлягають утриманню аліменти, а відповідно і безпідставно наклав арешт на майно боржника в межах визначеного розміру заборгованості з урахуванням утримання аліментів і з цієї суми.  Вимоги щодо зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів без врахування суми коштів , отриманих у травні 2017 року у розмірі 40 617 669 грн 30 коп. є обгрунтованими.
Відповідно також є неправомірною і постанова про накладення арешту на майно в межах суми заборгованості, яка визначена з урахуванням доходу, який не підлягав врахуванню, а тому і в цій частині суд задовліьняє скаргу.
Стосовно інших вимог скарги то вони не узгоджуються зі змістом ст. 451 ЦПК України, атому задоволенню не підлягають.
 Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене та вимоги ст. 376 ЦПК України, ухвала районного суду, як така, що постановлена на не повно з`ясованих обставинах справи з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням процесуальних норм, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення. звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб які їх понесли.
Таким чином підлягають стягненню з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь держави  витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374- 376, 381-384 ЦПК України, суд-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року скасувати.
Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби   м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Копитка Богдана Васильовича задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії державного виконавця Копитка Богдана Васильовича, що стосується визначення за ОСОБА_1 заборгованості у виконавчому провадженні №37075732, станом на 01 червня 2017 року у розмірі 6 715 796,33 грн., та зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості по аліментам без врахування суми коштів , отриманих у травні 2017 року у розмірі 40 617 669,30 грн.
 
Визнати неправомірною  постанову про арешт майна боржника від 17 січня 2018 року, якою накладено арешт на частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» у межах суми звернення стягнення у розмірі 6 715 796,33 грн.
 
В решті вимог скарги відмовити.
Стягнути з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (02022, м. Київ, вул. Є.Сверстюка, 15, код ЄДРПОУ 35011660 Казначейство України (ЕАП), МФО 820172, UA248201720355229002000700160) в прибуток держави (розрахунковий рахунок UA548999980313101206080026010, отримувач коштів УК у Солом.р-ні/Соломян.р-н, ЄДРПОУ 37993783, код банку отримувача 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 704 (сімсот чотири ) грн. 80 коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови  складено 10 листопада 2021 року.
Головуючий                                                                                                 О.В. Желепа
 
Судді                                                                                                             В.А. Кравець
 
                                                                                                                       О.Ф. Мазурик