УХВАЛА

24 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 380/11019/20
адміністративне провадження № К/9901/40001/21 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду      Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Восьмого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про стягнення суддівської винагороди,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Восьмого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, у якому просила:
стягнути з Восьмого апеляційного адміністративного суду на користь позивача, судді Восьмого апеляційного адміністративного суду, суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року на підставі частин другої, третьої, четвертої, п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2020 року, з врахуванням регіонального коефіцієнту 1, 2 доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук - 15 відсотків посадового окладу та 40 відсотків посадового окладу за вислугу років, у загальній сумі 472   600,13 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Восьмого апеляційного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 заборгованість по суддівській винагороді за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 472   600, 13 грн, з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.
Зобов`язано Державну судову адміністрацію України виділити Восьмому апеляційному адміністративному суду кошти для виплати позивачу заборгованості по суддівській винагороді на суму 472   600, 13 грн.
02 березня 2021 року позивач звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць у сумі 195   486 грн.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Рішення суду від 24 лютого 2021 року у справі №380/11019/20 в частині стягнення з Восьмого апеляційного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди за один місяць на суму 94520,03 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, допущено до негайного виконання.    
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року та ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року та прийнято нову постанову.
Позов задоволено частково.
Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 грошову суму у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 472 600, 13 грн з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.
02 листопада 2021 року Державна судова адміністрація України засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року.
Скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого.
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і стаття 13 КАС України.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
У касаційній скарзі як на підставу для відкриття касаційного провадження скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України - застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №686/23445/17.
Вказує, що у постанові Верховного Суду у складі колегіїї суддів Касаційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17 зазначено про те, що рішення Конституційного Суду України не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, отже, таке рішення не може вплинути на спірні правовідносини, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення.
Проте яку саме норму права неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, щодо якої наявні висновки, викладені у постанові Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, скаржником не зазначено.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження. 
Доводи скаржника зводяться до наведення норм законодавства та неповного з`ясування обставин справи судами, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті   332 КАС України,
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Восьмого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про стягнення суддівської винагороди повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                  О.В. Кашпур