П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/3910/21-а                                    Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шаповалова Т.М.   
                                                                              Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
06 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Курка О. П.  Білої Л.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2015 - 2017 роках дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12  статті 12 Закону № 3551-XII від 22.10.1993 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, передбаченої  постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій";
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2015 - 2017 роках дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12  статті 12 Закону №3551-XII від 22.10.1993 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної грошової винагороди, яка встановлена військовослужбовцям Збройних Сил України  постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій", з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач своїм правом, передбаченим ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02 листопада 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.11.2017 року № 463 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок  військову службу».
20.11.2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.08.2020 у справі №120/1968/20-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не забезпечення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2015 - 2017 роках 40 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12  статті 12 Закону № 3551-XII, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити    ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2015 - 2017 роках 40 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 статті 12  Закону №3551- XII, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
На виконання зазначеного рішення суду, 22.09.2020 відповідачем проведено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, у розмірі 10138,0 грн.
29.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 та просив надати інформацію щодо виконання рішення суду у справі № 120/1968/20-а а саме: причини не включення до складу його грошового забезпечення, з якого здійснюється нарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, щомісячної додаткової грошової допомоги. Також позивач просив вжити передбачених законом заходів для забезпечення повного виконання рішення суду та включити до складу грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду і провести виплату недоплаченої суми.
Відповідно до листа відповідача від 23.01.2021 року № 350/118/605/пс до складу грошового забезпечення, з якого нараховувалась ОСОБА_1 грошова компенсація за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій входили:
- оклад за військовим званням  125,00 грн.,
- посадовий оклад  1120,00 грн.,
- відсоткова надбавка за вислугу років, 30% - 373,50 грн.,
- надбавка за працю в умовах режимних обмежень, 15% - 168,00 грн.,
- надбавка за особливі умови служби, 7,5% - 84,00 грн.,
- премія, 450% - 5040,00 грн.,          
- надбавка за виконання особливо важливих завдань, 50% - 809,25.
Також у листі зазначено, що ОСОБА_1 виплачена грошова компенсація за невикористанні дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій за 2015-2017 роки (нараховано 10293,00 грн.) з урахуванням військового збору (1,5%), що складає в сумі 154 грн. 40 коп. та зарахована на картковий рахунок у вересні місяці 2020 року в розмірі 10138 грн. 60 коп.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає  Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ  (далі - Закон № 2232-XII).
Правовий статус ветеранів війни визначає  Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII  (далі - Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Як передбачено пунктом 12  статті 12 вказаного Закону  учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Отже, виходячи з положень  Закону № 3551-ХІІ  додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.
Підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені  Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  (далі  Закон №2011-ХІІ). Так, відповідно до п. 3 ч. 14ст. 10-1 вказаного Закону  у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Виходячи з матеріалів справи, відповідач при нарахуванні та виплаті позивачеві компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 - 2017 роки виходив з грошового забезпечення, без урахуванням щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, передбаченої Постановою КМУ №889.
Отже в межах даного спору надається оцінка складових грошового забезпечення, з якого виходив відповідач при нарахуванні та виплаті позивачеві компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 - 2017 роки.
Так, відповідно до частини 1  статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Склад грошового забезпечення визначений положеннями ч. 2  ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якої до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Положеннями п.1  постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"  (чинної на момент виникнення спірних відносин) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889"  для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї  постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20% місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40% місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної Постановою №889, регулюється також Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони У країни №550 від 24.10.2016 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) (далі -  Інструкція №550).
Пунктом 2  Інструкції №550  передбачено категорії військовослужбовців, яким здійснюється виплата винагороди та її розміри. З аналізу вказаної норми підзаконного внутрішньо-відомчого нормативно-правового акту чітко видано, що даний вид винагороди виплачується усім категоріям військовослужбовців.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2  Інструкції №550  виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць, військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) до 60 % місячного грошового забезпечення.
Виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)). Військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: у відпустку зі збереженням грошового забезпечення - за час перебування у відпустці; на лікування - за час перебування на лікуванні (за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення) та за час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою; у службове відрядження одиночним порядком, у тому числі на збори, курси, навчання, або в складі підрозділу - за час перебування у відрядженні (п. 4  Інструкції №550).
З системного аналізу  вказаної норми вбачається, що виплата щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 %, введеної Постановою №889, здійснюється з дня видання наказу про призначення на посаду і до дня звільнення. При цьому вона виплачується незалежно від того, чи перебуває особа на лікуванні, у відрядженні, відпустці, навчанні тощо. Тобто, дана грошова винагорода виплачується на постійній основі та не залежить від будь-яких додаткових критеріїв чи обставин, які військовослужбовець має виконати понад свої обов`язки, а тому вона носить постійний характер.
Окрім вказаного, п. 2 наказу Міністра оборони України від 27.01.2016 № 44 "Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році" визначено, що місячне грошове забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) у 2016 році виплачувати з розрахунку:
основні види грошового забезпечення (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років);
надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби (у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) всім військовослужбовцям - 50%;
премія (визначено розміри премій по тарифним розрядам);
щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення на місяць усім військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби).
Аналогічним чином визначено розміри та порядок виплати щомісячно грошового забезпечення наказом Міністра оборони України від 09.02.2017 № 88 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік"
Таким чином, органом виконавчої влади в особі Міністерства оборони України на кожен рік визначено щомісячні складові грошового забезпечення та їх чіткий розмір, серед яких зазначено, що щомісячна додаткова грошова винагорода, визначена Постановою №889, у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення на місяць, виплачується щомісяця усім військовослужбовцям. А тому така винагорода носить постійний характер, адже командир нижчого рівня, яким є командир військової частини, зобов`язаний виконати наказ вищестоящого командира - Міністра оброни України, та не може самостійно визначити менший розмір винагороди при настанні певних умов, в той час як наказом Міністра оборони України вже визначено на відповідний рік сталий розмір виплати - 60% усім військовослужбовцям.
Як вбачається з довідки № 708 від 17.08.2020, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , позивачу протягом 2016-2017 років виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення.
Враховуючи, що додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2009 №889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, що не спростовано відповідачем, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Отже, в розумінні положень  ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ  додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, щомісячну додаткову грошову винагороду.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2015 - 2017 роках дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12  статті 12 Закону № 3551-XII  з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної грошової винагороди, яка встановлена військовослужбовцям Збройних Сил України  постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій".
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Біла Л.М.