ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 жовтня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №582/62/21 
Номер провадження 22-ц/816/1451/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М., 
сторони справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 16 липня 2021 року в складі судді Петен Я.Л., постановленого у смт. Недригайлів, повний текст судового рішення складено 26 липня 2021 року,
                                                         в с т а н о в и в:
Звернувшись до суду з позовом в лютому 2021 року, позивач просила суд визнати договір купівлі – продажу житлового будинку та земельних ділянок в АДРЕСА_1 , укладений між нею та ОСОБА_2 дійсним та визнати за нею право власності на: житловий будинок, загальною площею 57,0 м2, житловою площею 24,6 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.05 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,42 га. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Свій позов мотивувала тим, що відповідач після смерті свого батька ОСОБА_3 отримав у спадщину житловий будинок. В травні 2018 року вона домовилася з відповідачем про його купівлю – продаж разом із земельними ділянками. На виконання умов договору нею було передано відповідачу грошові кошти в розмірі 32000 грн, а останній передав їй оригінали документів на житловий будинок та надав згоду на реєстрацію її місця проживання у ньому. Вказує, що в неї була домовленість з відповідачем про укладання нотаріально посвідченого договору в січні 2019 року, оскільки йому був необхідний час для оформлення спадщини на земельні ділянки на яких знаходиться будинок та виготовити необхідні документи. Вказує, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі – продажу, в результаті чого вона позбавлена права отримати житлову субсидію, оскільки власником будинку значиться відповідач.
Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 16 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину. Крім того, між сторонами взагалі відсутній договір купівлі – продажу, а наявна лише розписка про отримання грошових коштів відповідачем. За таких підстав, договір купівлі – продажу є неукладеним та не може бути визнаний дійсним. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Доводи скарги мотивує тим, що з 01.01.2013 року договори купівлі – продажу нерухомого майна підлягають лише нотаріальному посвідченню. Вказує, якщо одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі – продажу, але сторони домовилися з усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання умов договору, суд може визнати такий договір дійсним. В такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Вказує, що між нею та відповідачем відбулась домовленість щодо укладання договору купівлі – продажу житлового будинку та земельних ділянок в смт. Терни, і в присутності свідків нею було передано відповідачу грошові кошти, а останнім було передано документи на будинок та власноручно написану розписку. Таким чином, договори нерухомості було укладено після 01.01.2013 року без нотаріального посвідчення і вони можуть бути визнані дійсними на підставі судового рішення, згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України. Вказує, що сторона відповідача не надала до суду доказів на підтвердження правового обґрунтування обставин її проживання у спірному житловому будинку. Вказує, що з моменту придбання нею нерухомості, вона погасила наявну заборгованість за постачання природного газу та електроенергії та відновила їх подачу до будинку. Крім того, нею було відремонтовано житлові приміщення будинку. Вказує, що відповідач з нею спілкуватися не бажає, а тому вона позбавлена можливості захистити свої права в інший спосіб.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній не погоджується з нею та просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Позивач та її представник  в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Відповідач та його представник до суду не прибули, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, зареєстрована в АДРЕСА_1 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.11.2016 року, власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57 м2, житловою 24,6 м2 є ОСОБА_2 .
Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, вказаний будинок було успадковано відповідачем від свого батька ОСОБА_4 разом із земельною ділянкою, яка рішенням виконкому Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області від 16.12.1993 року № 137 була передана у приватну власність ОСОБА_3 , але Державний акт на право приватної власності на землю ним не отриманий у зв`язку зі смертю.
11.11.2016 року ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 .
Згідно з розпискою, ОСОБА_2 23.05.2018 року прийняв кошти від ОСОБА_1 в сумі 32 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
За правилами встановленими частиною 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
За правилами встановленими ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. 
Згідно ч.1, 2 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1,2,4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
З аналізу вищевикладених норм права можна зробити висновок, що до договорів купівлі – продажу нерухомого майна, яким є житлові будинки та земельні ділянки законодавством встановлені додаткові вимоги, зокрема щодо письмової форми, нотаріального посвідчення та державної реєстрації відповідних прав.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 5 ст. 656 ЦК України визначено, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.
Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилами встановленими в ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В якості доводів на підтвердження укладання з відповідачем договору купівлі – продажу житлового будинку та земельних ділянок в письмовій формі, відповідач послалась на надану їй відповідачем розписку. Разом з тим, вказана розписка не містить відомостей щодо досягнення сторонами згоди стосовно істотних умов договору купівлі – продажу, зокрема, вказаний документ не містить ні інформації щодо предмету договору купівлі – продажу, ні щодо вартості предмету такого договору. Так, у вказаній розписці зазначено, що «перерахування будинку за ОСОБА_1 » проте у цій розписці відсутня інформація щодо того, за який саме будинок відповідачу було передано грошові кошти, де він розташований та яка його загальна вартість. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що фактично за позивачем не було зареєстровано право власності на спірний будинок та земельні ділянки, тобто не відбулося передачі нерухомості з боку відповідача на користь позивача, що є свідченням того, що між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі – продажу, а його виконання фактично відбулося. 
За таких обставин, доводи позивача стосовно того, що між нею та відповідачем. було укладено письмовий договір купівлі – продажу на підставі розписки, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що розписка підтверджує лише факт передання позивачем грошових коштів відповідачу, але не підтверджує факту укладання договору купівлі – продажу нерухомого майна, до якого законодавством висуваються додаткові вимоги щодо його посвідчення та змісту.
Посилання позивача в її апеляційній скарзі на те, що позивач фактично зареєструвала своє місце проживання у спірному житловому будинку не свідчить про набуття нею права власності на спірну нерухомість чи про укладання договору купівлі – продажу житлового будинку, оскільки фактично надання дозволу на реєстрацію місця проживання є правом власника житлового будинку, яким відповідач і скористався.
З аналізу вищевикладених норм права можна зробити висновок, що відповідач  ОСОБА_2 на момент складання розписки не мав права на укладання спірного правочину відносно земельних ділянок, які йому на момент його укладання не належали.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про не укладення сторонами  договору купівлі – продажу нерухомого майна.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи предмет позову, а також те, що ціна позовних вимог становить 32000 грн, колегія суддів відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визнає дану справу малозначною, як справу незначної складності, а тому рішення суду в цій справі касаційному оскарженню згідно п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд
                                                              п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 16 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.
Повне судове рішення складено 29 жовтня 2021 року.

Головуючий -                                                                                             С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                         О.Ю. Кононенко

                                                                                                                    О.І  Собина