ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1924/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/2123/21 Категорія: на ухвалу 	Ушакова К. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       04 листопада 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря         Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яким, зокрема, просив визнати кошти, котрі на час припинення шлюбних відносин між сторонами перебували на депозитних банківських рахунках, що були відкриті на ім`я  ОСОБА_1  в АТ КБ «Приватбанк» та в ПАТ АТ «Укргазбанк», спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , здійснивши розподіл цих коштів та стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину цих спільних коштів в сумі 272 000 грн. Однак, заявнику стало відомо, що спільні кошти подружжя, які зберігалися на депозитних валютних рахунках в розмір 20 944 доларів США були зняті ОСОБА_1 19.10.2020 та 26.10.2020, тобто коли сторони спільно вже не проживали. Таким чином, заявник вважає, що наразі існує реальна небезпека невиконання відповідачем рішення суду, шляхом виплати на користь позивача 1/2 частини спільних коштів, про що свідчать дії ОСОБА_1 , яка після припинення спільного проживання з ОСОБА_2 , зняла з банківських депозитних рахунків кошти та утримує їх у себе в готівковій формі або ж витратила на власний розсуд. 
На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд накласти арешт на автомобіль, що належить ОСОБА_1 , заборонивши їй чи будь-яким іншим особам його відчужувати чи передавати третім особам будь-яким можливим способом, та заборонити державним реєстраторам та іншим, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації права власності (володіння) щодо цього автомобіля; накласти арешт на належну ОСОБА_1 на підставі державного акта земельну ділянку для ведення садівництва.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року заяву  ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
У порядку забезпечення позову у справі № 695/2123/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя:
- накладено арешт на автомобіль марки «Ford Fiesta», д.н.з НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ), який на праві власності належить ОСОБА_1 , заборонивши його відчуження чи передачу третім особам будь-яким можливим способом, та заборонити державним реєстраторам та іншим, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації права власності відносно вказаного автомобіля;
- накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0588 га для ведення садівництва, яка розташована в с. Благодатне, Золотоніський р-н, Черкаська обл., яка на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі державного акта ЯИ 513567, зареєстрованого за № 01107840008 від 11.01.2010.
Ухвала мотивована судом тим, що, беручи до уваги підстави та предмет позовних вимог ОСОБА_2 , конкретні обставини справи, наявні обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в майбутньому рішення суду в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а тому суд вважав доцільним задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на автомобіль марки «Ford Fiesta», д.н.з НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 0,0588 га, право власності на які зареєстровано за відповідачем – ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись із спірною ухвалою суду, вважаючи її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, просила суд її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у поданій заяві не було зазначено ціну позову (п. 5 ч. 1 ст. 151 ЦПК України); не вказано жодних пропозицій щодо зустрічного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України); не зазначено вартість майна, яке позивач просив арештувати.
Вказує, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись якістю на момент виконання рішення. Проте такого обґрунтованого припущення позивачем не було вмотивовано. 
Також відповідач зазначає, що ОСОБА_2 зловживає своїми процесуальними правами, а саме ОСОБА_2 достовірно було відомо про наявність у провадженні Золотоніського міськрайонного суду справи №695/1570/21, провадження у якій відкрито 04.06.2021 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ такого майна. Достеменно знаючи про наявність вказаної справи та про своє право на подання зустрічного позову, ОСОБА_2 подає окремий позов, який в той же час має всі ознаки зустрічного. При цьому, для вирішення спору між подружжям про майно, суду необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання, що можливо лише в межах однієї справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Міщенко С.В. вказує, що безпідставними є посилання ОСОБА_1 про недоведеність співмірності вартості майна, за рахунок якого було забезпечено позов ОСОБА_2 , ціні позову.
Зазначає, що ціна позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя складає 272 000 грн, про стягнення яких заявлено позов (а з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог складає 372 479, 54 грн), а вартість автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 складає 95 000 грн, а зокрема оціночна варість належної ОСОБА_1 на підставі акту ЯИ 513567, зареєстрованого за №01107840008 від 11.01.2010 року, земельної ділянки площею 0,0588 га для ведення садівництва, що розташована в с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області з кадастровим номером 7121589400:06:004:0029 – згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, виданої Фондом держмайна складає 3346,53 грн.
Таким чином загальна вартість майна на яке з метою забезпечення позову ОСОБА_2 суд наклав арешт становить 98 346, 53 грн, у той час як ціна позову, який був забезпечений судом, становить не менше 272 000 грн і підлягає до збільшення з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог до 372 479, 54 грн.
А отже заходи забезпечення позову, про які просив позивач і які вжив суд зазначеною ухвалою є співмірними до вартості вказаного майна.
Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 подано до суду позовну заяву про поділ майна подружжя, в якому, зокрема, просив визнати кошти, які на час припинення шлюбних відносин між сторонами перебували на депозитних банківських рахунках, що були відкриті на ім`я  ОСОБА_1  в АТ КБ «Приватбанк» та в ПАТ АТ «Укргазбанк», спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , здійснивши розподіл цих коштів та стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину цих спільних коштів в сумі 272 000 грн.
Із матеріалів заяви, зокрема, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.10.2020 у справі № 695/1775/20 вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу з 29.10.2010. Фактично з липня 2020 року сімейні відносини між сторонами припинено.
З огляду на те, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу майна подружжя, а саме коштів, які знаходились на депозитних рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_1 та які були нею зняті, суд дійшов висновку про наявність реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду про поділ майна подружжя.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 19.09.2021 та згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником автомобіля марки «Ford Fiesta», д.н.з НОМЕР_1 .
Згідно з листом міськрайонного управління у Золотоніському районі та м. Золотоноша Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.181-194/117-20 від 18.09.2020 та розпорядження Золотоніської РДА № 456 від 08.09.2009, у власності ОСОБА_1 на підставі державного акта ЯИ 513567, зареєстрованого за № 011078400008 від 11.01.2010, перебуває земельна ділянка площею 0,0588 га для ведення садівництва, місце розташування: с. Благодатне Золотоніського району.
Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 7121589400:06:004:0029 загальною площею 0,0588 га, її вартість складає 3346,53 грн.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що позивачем не було визначено ціну позову та не зазначено вартість майна на яке ОСОБА_2 просить накласти арешт, що позбавляє можливості встановити співмірність позовних вимог заходам забезпечення позову, які він просить застосувати. 
Колегія суддів з такими доводами скаржника не погоджується.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 просив здійснити розподіл коштів, які знаходились на банківських рахунках відповідача та стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1/2 частину спільних коштів в сумі 272 000 грн.
В матеріалах справи містяться відомості про вартість автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з НОМЕР_1 на час його набуття ОСОБА_1 , яка становила 95000 грн, та дані про вартість земельної ділянки загальною площею 0,0588 га для ведення садівництва, що розташована в с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, яка становить 3346,53 грн. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про доцільність задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль «Ford Fiesta», д.н.з  НОМЕР_1  та земельну ділянку, що належать відповідачу ОСОБА_1 , оскільки таке забезпечення відповідає принципам співмірності заявленим вимогам позивача по суті спору. 
Тлумачення статті 154 ЦПК України свідчить, що в ній розмежовано випадки за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (частина перша статті 154 ЦПК України); обов`язком суду (частина третя статті 154 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».
Виходячи з наведеного, підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відсутні, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».
Отже, зважаючи на те, що позов має майновий характер, між сторонами дійсно виник спір щодо поділу коштів подружжя та існує обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження майна, яке виступає в якості забезпечення позову на користь третіх осіб, що призведе до невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів вважає, що арешт вищевказаного майна відповідача, як захід забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами позивача. 
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.

Судді