ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2021 р.                                Справа № 910/20943/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Демидової А.М.
суддів:            Ходаківської І.П. 
          Владимиренко С.В. 

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  Міністерства оборони України

на рішення  Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 (суддя                  Джарти В.В.)

у справі  № 910/20943/20 Господарського суду міста Києва
за позовом  Міністерства оборони України
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед Ексім"
про  стягнення штрафних санкцій у розмірі 31 900,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
1.          Міністерство оборони України (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" (відповідач) про стягнення штрафних санкцій (пені) у розмірі            31 900,00 грн.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача своїх обов`язків за договором про закупівлю товарів (медичного обладнання, лікарських засобів і виробів медичного призначення) за державні кошти                     № 510/20/21від 19.05.2020.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
3.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі                  № 910/20943/20 позов Міністерства оборони України задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед Ексім" на користь Міністерства оборони України 20 900,00 грн пені та 1 377,17 грн судового збору.
4.          Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем частково доведено факт поставки відповідачем товару з порушенням визначеного договором строку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
5.          Не погоджуючись із вказаним рішенням, Міністерство оборони України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/20943/20 частково і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
6.          Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на вибіркове прийняття судом першої інстанції при визначенні дат отримання товару наданих сторонами доказів. На переконання позивача, суд першої інстанції прийняв тільки надані відповідачем документи та залишив поза увагою додані до позовної заяви акти приймання-передачі, які складені відповідно до додатку 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2016 № 440, яка є спеціальною у даному випадку, з огляду на що надані позивачем документи є належними доказами, що підтверджують дату прийняття товару.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
7.          Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021 справа № 910/20943/20 передана колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. – головуючий, Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.
8.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи                              № 910/20943/20; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/20943/20 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду міста Києва.
9.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/20943/20 залишено без руху.
10.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 задоволено клопотання Міністерства оборони України про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/20943/20 та поновлено Міністерству оборони України зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/20943/20; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/20943/20; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень – до 15.09.2021.

Позиції учасників справи.
11.          У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про те, що 26.06.2020 здійснено поставку товару тільки згідно з видатковими накладними №№ 417, 418 від 23.06.2020, натомість обладнання за видатковими накладними №№ 415, 416, 419, 420, 421 у загальній кількості 7 шт. поставлено з одноденним пропуском строку 23.06.2020, а не 26.06.2020, як вважає позивач. При цьому, відповідач зазначає, що реальну дату поставки встановлено саме у видаткових накладних, а надані позивачем акти є виключно його внутрішніми документами, склаленими без участі представників відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
12.          19.05.2020 між Міністерством оборони України як замовником та              ТОВ "МЕД ЕКСІМ" як постачальником укладено договір про закупівлю товарів (медичного обладнання, лікарських засобів і виробів медичного призначення) за державні кошти № 510/20/21 (далі – договір), за умовами якого постачальник зобов`язався у 2020 році поставити для потреб Міністерства оборони України устаткування для операційних блоків (33160000-9) (апарат штучної вентиляції легень (експертного класу)) – апарат штучної вентиляції легень S1400 (далі – товар), відповідно до умов, зазначених у Специфікації товару (додаток 1 до цього договору), а замовник прийняти та оплатити товар на умовах цього договору (а.с. 9-14).
13.          Згідно з п. 5.1 договору кінцевий термін поставки товару – протягом 30 календарних днів з дати підписання договору (у термін до 22.06.2020 включно).
14.          На виконання умов договору між сторонами погоджено та підписано специфікацію товару (додаток № 1 до договору) від 19.05.2020, відповідно до якої сторони погодили поставку товару: устаткування для операційних блоків (33160000-9) (апарат штучної вентиляції легень (експертного класу)) – апарат штучної вентиляції легень S1400 10 шт на суму 11 000 000 грн (а.с. 15).
15.          На підставі видаткової накладної № 415/1407 від 23.06.2020 (а.с. 30) позивачем поставлено Національному військово-медичному клінічному центру "ГВКГ"  апарат штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 од., на суму                  1 100 000,00 грн.
16.          У матеріалах справи наявний акт приймання № 1407 медичного майна, в якому зазначено, що датою початку прийому цінностей за накладною                        № 415/1407 від 23.06.2020 є 26.06.2020 (а.с. 31-34). 
17.          На підставі видаткової накладної № 416 від 23.06.2020 (а.с. 20) позивачем поставлено Військово-медичному клінічному центру Центрального регіону  апарат штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 од., на суму                     1 100 000,00 грн.
18.          У матеріалах справи наявний акт приймання № 646 військового майна, в якому зазначено, що датою початку приймання цінностей за накладною № 416 від 23.06.2020 є 25.06.2020 (а.с. 21-24). 
19.          На підставі видаткової накладної № 417 від 23.06.2020 (а.с. 25) позивачем поставлено Військово-медичному клінічному центру Південного регіону  апарати штучної вентиляції легень S1400 у кількості 2 од., на суму                2 200 000,00 грн, про що 26.06.2020 позивачем та представниками Військово-медичного клінічного центру Південного регіону складено, підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі № 1023 (а.с. 26-27).
20.          На підставі видаткової накладної № 418 від 23.06.2020 (а.с. 17) позивачем поставлено Військово-медичному клінічному центру Західного регіону  апарат штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 од., на суму 1 100 000,00 грн, про що 26.06.2020 позивачем та представником Військово-медичного клінічного центру Західного регіону складено, підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі № 323 (а.с.18-19).
21.          На підставі видаткової накладної № 419 від 23.06.2020 (а.с. 28) позивачем поставлено Військово-медичному клінічному центру Північного регіону (військова частина А-3306)  апарати штучної вентиляції легень S1400 у кількості 2 од., на суму 2 200 000,00 грн. 
22.          У матеріалах справи наявний акт приймання № 321, в якому зазначено, що датою початку приймання цінностей за накладною № 419 від 23.06.2020 є 26.06.2020. Датою надходження товару у вказаному документі також зазначено 26.06.2020 (а.с. 29). 
23.          На підставі видаткової накладної № 420 від 23.06.2020 (а.с. 37) позивачем поставлено Військово-медичному клінічному центру Східного регіону апарати штучної вентиляції легень S1400 у кількості 2 од., на суму 2 200 000,00 грн.
24.          У матеріалах справи наявний акт від 26.06.2020 приймання-передачі              № 310 військового майна, в якому зазначено, що датою початку приймання цінностей за накладною № 420 від 23.06.2020 є 26.06.2020. Датою надходження товару у вказаному документі також зазначено 26.06.2020  (а.с. 38-40). 
25.          На підставі видаткової накладної № 421 від 23.06.2020 (а.с. 35) позивачем поставлено Військовій частині НОМЕР_1 апарат штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 шт., на суму 1 100 000,00 грн.
26.          У матеріалах справи наявний акт приймання-передачі № 153 від 26.06.2020 медичного майна, затверджений Військовою частиною А2923, в якому зазначено, що датою початку приймання цінностей за накладною № 421 від 23.06.2020 є 26.06.2020. Датою надходження товару у вказаному документі також зазначено 26.06.2020 (а.с. 36). 
27.          Зобов`язання за договором в частині оплати позивачем виконані в повному обсязі, що не заперечується відповідачем.
28.          Згідно з умовами пп. 7.3.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості не поставленого (недопоставленого) Товару за кожну добу затримки.
29.          У зв`язку з порушенням терміну поставки товару позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 29.07.2020 за № 510/20/5178 на загальну суму 31 900,00 грн (а.с. 41-42).
30.          Відповідач листом від 26.08.2020 за № 2608-1 частково визнав претензію позивача, а також надав свій розрахунок пені (а.с. 43-44).
31.          Позивач надіслав претензію від 21.09.2020 № 510/20/6752 (а.с. 45-46).
32.          Доказів реагування на вказану претензію матеріали справи не містять.
33.          Доказів оплати відповідачем заявленої суми штрафних санкцій, у тому числі на вимогу позивача у претензіях, до матеріалів справи не надано.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
34.          Відповідно до ч. 2  ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України)  юридичні особи та фізичні особи – підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
35.          Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК України).
36.          Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
37.          За  статтею 73 ГПК України,  доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
38.          Згідно з ч.ч. 1, 3  ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
39.          Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
40.          Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
41.          За змістом 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
42.          Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20.
43.          Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
44.          Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 10 ст. 270 ГПК України). 
45.          Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін матеріали справи не містять. 
46.          За приписами ч. 13  ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
47.          Враховуючи положення зазначених правових норм з урахуванням відсутності клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
48.            Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.ч. 1, 2  ст. 5 ГПК України).
49.            Статтею 16 Цивільного кодексу України  (далі –  ЦК України), положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України (далі – ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі №  910/11594/19.
50.          Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
51.          Відповідно до  ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
52.          Згідно  зі ст. 627 ЦК України  встановлено, що відповідно до  ст. 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
53.          Згідно зі  ст. 628 ЦК України  зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
54.          Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України  за договором поставки одна              сторона – постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
55.          Згідно зі ст. 712 ЦК України  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
56.          Відповідно до  ст. 655 ЦК України  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
57.          Згідно з ч. 1  ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
58.          У п. 5.1 договору сторони дійшли згоди про те, що поставку має бути здійснено у термін до 22.06.2020 включно.
59.          Відповідно до п. 5.3 Договору товар постачається на умовах DDP-склад Вантажоотримувачів Замовника відповідно до Міжнародних правил тлумачення "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями цього Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, встановлених діючими стандартами, тощо.
60.          У п. 5.4 Договору визначено, що датою виконання постачальником зобов`язань щодо поставки товару вважається дата його надходження у кількості та якості до місця призначення та прийняття його вантажоотримувачами замовника відповідно до цього договору, що підтверджується підписаними постачальником та вантажоотримувачами актом приймання-передачі товару.
61.          Пунктом 5.5 Договору передбачено, що право власності на товар, а також ризик його ушкодження або випадкової втрати переходить від постачальника до вантажоотримувачів замовника у момент підписання акта приймання-передачі товару.
62.          Пунктом 5.6 Договору передбачено, що сторони узгодили, що належним та достатнім підтвердженням поставки товару є підписаний уповноваженою особою вантажоотримувача замовника та постачальника в місці поставки товару, акт приймання-передачі товару.
63.          Згідно з п. 5.7 договору товар вважається переданим по кількості та асортименті після підписання акта приймання-передачі товару за підписом та печаткою уповноважених осіб вантажоотримувачів замовника і постачальника.
64.          Уповноважені особи вантажоотримувачів замовника, які приймають товар, є уповноваженими особами замовника і мають право підпису акта приймання-передачі товару, який є належною, достатньою та беззаперечною підставою для підписання замовником видаткових накладних (п. 5.8 договору).
65.          У Рознарядці Міністерства оборони України, яка є додатком 2 до договору № 510/20/21 від 19.05.2020 визначено назви вантажоотримувачів замовника, адреси місця поставки і телефони, а також кількість одиниць, які підлягають поставці (а.с. 16).
66.          Вказане свідчить про те, що поставка товару за договором мала бути здійснена постачальником до 22.06.2020 включно, на умовах DDP-склад, визначених договором Вантажоотримувачів Замовника відповідно до Міжнародних правил тлумачення "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями цього Договору, встановленими нормами відвантаження. 
67.          У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 227/2015/18 (провадження № 61-13866св19) викладено правову позицію, відповідно до якої: "колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).
При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом".
68.          Вказане свідчить про те, що перевагу при застосуванні норм права слід надавати тій нормі, яка є спеціальною.
69.          У даному випадку закупівлю товару за Договором здійснено Міністерством оборони України.
70.          Відповідно до п. 1 р. 1 Інструкції з обліку військового майна у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2016 № 440 (далі – Інструкція), Інструкція визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України, і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.
71.          Пунктом 24 розділу ІV Інструкції визначено, що після закінчення приймання військового майна комісією центру забезпечення складається акт приймання-передачі військового майна (додаток 22), а на озброєння, військову техніку та інше військове майно, яке обліковується за номерними та якісними показниками, - акт технічного стану за необхідності.
Перші примірники акта приймання-передачі військового майна та акта технічного стану, якщо він складався, разом з комплектом перевізних та (або) супровідних документів залишаються у вантажоодержувача і є підставою для постановки військового майна на облік. Другі примірники цих актів разом і з довіреністю вантажоодержувача надсилаються вантажовідправнику. Треті примірники – до служби забезпечення органу військового управління.
Форму такого акта визначено та затверджено у додатку № 22 до Інструкції.
72.          Позивачем на підтвердження того, що відповідачем прострочено поставку товарів надано до матеріалів справи акти приймання, які за формою і змістом відповідають Інструкції з обліку військового майна у Збройних силах України, затвердженій наказом Міністерства оборони України від 17.08.2016 № 440, які підписано комісією, до якої в тому числі включено представника відповідача, а також скріплено печаткою відповідача, що свідчить про участь вказаного підприємства у такій господарській операції, які свідчать про те, що:
- товар у кількості 1 од. за накладною № 415/1407 від 23.06.2020 надійшов до Вантажоотримувача та був прийнятий 26.06.2020, що підтверджується актом № 1407, тобто з простроченням (а.с. 31-34);
- товар за накладною № 416 від 23.06.2020 надійшов до Вантажоотримувача та був прийнятий 25.06.2020, що підтверджується актом № 646 (а.с. 21). 
- товар у кількості 2 од. за накладною № 417 від 23.06.2020 надійшов до Вантажоотримувача та був прийнятий 26.06.2020, що підтверджується актом № 1023 (а.с. 26-27).
- товар у кількості 1 од. за накладною № 418 від 23.06.2020 надійшов до Вантажоотримувача та був прийнятий 26.06.2020, що підтверджується актом № 323 (а.с. 18-19).
- товар у кількості 2 од. за накладною № 419 від 23.06.2020 надійшов до Вантажоотримувача та був прийнятий 26.06.2020, що підтверджується актом № 321 (а.с. 29).
- товар у кількості 2 од. за накладною № 420 від 23.06.2020 надійшов до Вантажоотримувача та був прийнятий 26.06.2020, що підтверджується актом № 310 (а.с. 38-40).
- товар у кількості 1 од. за накладною № 421 від 23.06.2020 надійшов до Вантажоотримувача та був прийнятий 26.06.2020, що підтверджується актом № 153 (а.с. 36).
73.          У постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 910/16505/19 викладено правовий висновок відповідно до якого: "стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до  статті 79 ГПК України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були".
74.          При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що наданими позивачем актами приймання медичного майна, які скріплено печатками сторін та підписано комісією, до якої в тому числі включено представника відповідача, які за формою і змістом відповідають Інструкції з обліку військового майна у Збройних силах України, затвердженій наказом Міністерства оборони України від 17.08.2016 № 440, підтверджується те, що товар за накладними №№ 415/1407, 417, 418, 419, 420, 421 вважається поставленим позивачу 26.06.2020, а за накладною № 416 – 25.06.2020. 
75.          Натомість надані відповідачем акти прийому-передачі товару (а.с. 65, 67, 69, 71, 73) за формою та змістом не відповідають формі, що визначена у додатку № 22 до Інструкції, не містять посилань на реквізити видаткових накладних, прийняття товарів за якими відображено у таких актах. 
76.          Враховуючи викладене, надані відповідачем копії актів не є належними, достатніми та достовірними у розумінні положень ст.ст. 73, 76, 77, 79 ГПК України  доказами, на підставі яких було б можливо встановити дати поставки товару та відповідно визначити період прострочення відповідачем зобов`язання.
77.          Натомість суд першої інстанції вказаному належної уваги не надав, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та, відповідно, до прийняття невірного рішення.
78.          За таких обставин, здійснену 25.06.2020 (за накладною № 416) поставку прострочено на 3 дні, а 26.06.2020 (за накладними №№ 415/1407, 417, 418, 419, 420, 421) – на 4 дні.
79.          Разом з тим, у позовній заяві позивачем зазначено, що здійснену за накладною № 416 поставку прострочено на 2 дні, а всі поставки за іншими накладними на 3 дні. 
80.          Враховуючи викладене, а також керуючись визначеним ст. 14 ГПК України принципом диспозитивності господарського судочинства, а також відсутність у суду підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги підлягають розгляду і задоволенню саме у визначених позивачем межах, а саме: 2 дні прострочення щодо поставки товару за накладною № 416 та 3 дні щодо поставки за іншими накладними. 
81.          Відповідно до  статті 610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
82.          Згідно з ч. 1  ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
83.          Відповідно до  статті 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
84.          Згідно зі статтею  230, пунктом 4 статті  231 ГК України  штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
85.          Відповідно до ч. 2  ст. 231 ГК України  у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором. За порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
86.          У пп. 7.3.2 договору сторони передбачили, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості не поставленого (недопоставленого) товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості не поставленого (недопоставленого) товару.
87.          Здійснивши перевірку наданого розрахунку, колегія суддів зазначає про те, що позивачем визначено менший період прострочення та, разом з тим, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутня можливість виходити на межі позовних вимог, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі, а саме 31 900,00 грн.
88.          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
89.          У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
90.          У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
91.          Відповідно до положень  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
92.          Нормою  ст. 277 ГПК України  передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
93.          З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки не відповідають дійсності у частині, що стосується відмови у задоволенні частини позовних вимог, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/20943/20 не повністю відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, з огляду на що підлягає зміні шляхом викладення мотивувавльної та резолютивної частин у редакції цієї постанови.

Судові витрати.
94.          У зв`язку з наявністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.  Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
2.  Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі                          № 910/20943/20 змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції мотивувальної частини цієї постанови, а також резолютивної частини у такій редакції:
"1. Позов Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 31 900,00 грн – задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 1; код ЄДРПОУ 38203897) на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; код ЄДРПОУ 00034022) 31 900 (тридцять одну тисячу дев`ятсот) грн 00 коп. – пені та 2 102 грн (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.
3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.".
3.  Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 1; код ЄДРПОУ 38203897) на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; код ЄДРПОУ 00034022) 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн            00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
5.  Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України

Головуючий суддя                                                            А.М. Демидова 

Судді                                                                                І.П. Ходаківська

                                                                                С.В. Владимиренко