ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8023/21 Справа № 2-1540/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.,
                                     при секретарі  -     Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-1540/11 за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , - 

В С Т А Н О В И В:

       Представник ТОВ “Фінансова компанія “Юніко Фінанс” звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 2-1540/11.
       Цивільна справа № 2-1540/11 за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості розглядалася Київським районним судом м. Донецька, у розпорядженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області вона відсутня.
       Враховуючи, що без відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі неможливо розглянути заяву  про заміну сторони виконавчого провадження, ухвалою суду від  05 квітня 2021 року Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області доручено відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-1540/11.               
       Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-1540/11 за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині рішення Київського районного суду м. Донецька від 28 березня 2011 року та ухвали Київського районного суду м. Донецька від 26 березня 2014 року. Викладено відповідний зміст зазначених судових рішень.
               Не погодившись з такою ухвалою суду,  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому ухвала суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.
               Судом не взято до уваги, що заява про відновлення втраченого судового провадження не підлягає розгляду після закінчення строку виконання рішення суду у справі.
               У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ “Фінансова компанія “Юніко Фінанс” просить залишити її без задоволення, оскільки ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального закону.
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.
               Постановляючи ухвалу про відновлення втраченого судового провадження, суд першої інстанції виходив з того, що без відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі неможливо розглянути заяву ТОВ “Фінансова компанія “Юніко Фінанс” про заміну сторони виконавчого провадження.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Так, відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
       В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
       Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
       Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
       Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
       У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії які становлять втручання у її права".
       Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
       За приписами частини 1 ст.488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.
       Частиною 1 ст.489 ЦПК України визначено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.
       За змістом ст.493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.
       Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.
       Відповідно до частини третьої ст.494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження, суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.
       За змістом розділу десятого «Відновлення втраченого судового провадження» ЦПК України обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, законодавцем віднесено на розсуд суду. Так, відповідно до частини першої статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів, суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У зв`язку з цим слід враховувати, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, залежить від мети такого відновлення. Для оскарження судового рішення, його перегляду за нововиявленими обставинами необхідним є не лише відновлення самого рішення, а й відновлення письмових доказів у справі, які досліджувалися судом і результати оцінки яких відображені у такому рішенні.
       Незалежно від заявленої мети відновлення втраченого судового провадження, резолютивна частина ухвали про відновлення такого провадження обов`язково має містити повний текст відновленого судового рішення, яким було закінчено провадження у справі, оскільки наведений судом текст відновленого рішення у справі фактично замінює його втрачений оригінал.
       Метою втраченого судового провадження може бути одержання завіреної копії судового рішення, виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні, апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, скасування заходів забезпечення позову, вирішення питань, пов`язаних із зверненням судового рішення до виконання тощо.
       У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
       Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства в України є обов`язковість судового рішення.
               Матеріалами справи встановлено, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень (ЄДРСР) по цивільній справі № 2-1540/11 наявне рішення Київського районного суду м. Донецька від 28 березня 2011 року (реєстраційний номер 19612302) та ухвала Київського районного суду м. Донецька від 26 березня 2014 року (реєстраційний номер 37913478).
       Цивільна справа № 2-1540/11 за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської не надходила та не передавалася.
               Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що достатньо матеріалів для відновлення втраченого судового провадження в частині рішення Київського районного суду м. Донецька від 28 березня 2011 року та ухвали Київського районного суду м. Донецька від 26 березня 2014 року.
       Тому ухвала суду про відновлення втраченого судового провадження є правильною, законною та обгрунтованою.
       В оцінці доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що відновлення втраченого судового провадження є гарантією забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві.
       Застосування цього процесуального механізму у разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та виконання судового рішення.
               Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.
               Також безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що заява про відновлення втраченого судового провадження може бути подана до закінчення строку пред*явлення виконавчого документа до виконання, оскільки у даній справі процедура відновлення втраченого судового провадження була ініційована судом, а не за заявою сторони.
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               М.О. Макаров

                                                                                       І.Ю. Ткаченко