ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Черкаси   

Справа № 695/3744/18		
Провадження № 22-ц/821/1753/21		
категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Єльцова В. О.,
суддів: Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач: ОСОБА_1 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Золотоніського міськрайнного суду Черкаської області від 06 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в :
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06.01.2021 просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № б/н від 15.03.2011 в сумі 58 359 грн. 70 коп., у тому числі 43247 грн. 34 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 15 112 грн. 36 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідачка звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 15.03.2011, згідно з якою відповідачка отримала кредит у сумі 9000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
У позові вказано, що Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме - надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбаченими договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Усупереч умов кредитного договору, ст. 509, 526, 629, 1054 Цивільного кодексу України відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 17.12.2020 має заборгованість у сумі 58 359 грн. 70 коп., з яких: 43 247 грн. 34 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 15 112 грн. 36 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в Анкеті-заяві позичальника від 15.03.2011 процентна ставка не зазначена, відтак позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Таким чином, враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.03.2011 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Також витрати відповідачкою кредитних коштів складають 40 245 грн. 81 коп., а внесено нею на погашення кредитної заборгованості коштів на загальну суму 105 261 грн. 92 коп., тому фактично отримані та використані відповідачкою кошти, повернуті в повному обсязі, відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У серпні 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала до Черкаського апеляційного суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.
Судові витрати покласти на відповідача.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтоване та незаконне, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права. 
Вказує, що 23.10.2020 відповідач на здійснювала погашень за зазначеним кредитним договором, доказів сплати зазначеної суми на рахунок банку відповідач не надала. В зв`язку з вказаним, позивачем було здійснення уточнення позову і вимоги стосувалися лише в частині стягнення боргу за простроченим тілом кредитку та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК, вимоги за пенею відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач вказує, що рішення суду є обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування чи зміни немає.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Судом встановлено, що 15.03.2011 відповідачка звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 15.03.2011, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Згідно з наданим банком розрахунком, внаслідок невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань, заборгованість  відповідачки за вказаним кредитним договором з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 30.09.2019 становить 58 359 грн. 70 коп., з яких: 43 247 грн. 34 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 15 112 грн. 36 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України.
З наданих Банком розрахунків заборгованості вбачається, що витрати відповідачем кредитних коштів (3-тя колонка розрахунку) становлять 40 245 грн. 81 коп. При цьому відповідачем на погашення кредитної заборгованості було внесено коштів на загальну суму 105 261 грн. 92 коп. (міститься під розрахунками банку), з яких: 11 520 грн 11 коп спрямовано банком на погашення заборгованості за поточним тілом кредиту станом на 30.09.2019, 5 195 грн. 24 коп. на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту станом на 30.09.2019, 616 грн. 90 коп. на погашення заборгованості по пені станом на 30.09.2019, 87 929 грн. 67 коп. на погашення заборгованості по пені станом на 17.12.2020.
Крім того, з розрахунків вбачається, що банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами. А також погашав відсотки за рахунок тіла кредиту на загальну суму 19 723 грн. 88 коп. (4-та колонка розрахунків).

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.
Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не повністю відповідає наведеним вище нормам.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_1 фактично отримані та використані кошти повернуті в повному обсязі.
Проте з таким висновком суду колегія суддів не повністю погоджується, враховуючи наступне.
Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості по простроченому тілу кредиту, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.        
У відповідності до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 15 березня 2011 року вказано, що ОСОБА_1 бажає оформити на своє ім`я зарплатну картку.
За своїм змістом зарплатна картка являє собою різновид банківської платіжної картк, яка використовується для нарахування заробітної плати.
Також у цій заяві відсутні умови договору щодо строку виконання зобов`язань з повернення кредиту, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості (з урахуванням зменшення розміру позовних вимог), просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути зокрема заборгованість за процентами за користування простроченим кредитом згідно статті 625 ЦК України за період з 01 листопада 2019 року по 17 грудня 2020 року.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Однак, ні анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , ні Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні Умови та Правила надання банківських послуг, які надані суду позивачем, не містять ні розміру кредиту, ні розміру процентів за користування кредитом, які погодили сторони при укладенні договору, ні строки та порядок погашення.
Крім того, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_1 , не містить прохання видати їй кредитну картку та встановити відповідний кредитний ліміт, а вказано, що вона отримала зарплатну картку.
Колегія суддів зазначає, що анкета-заява від 15.03.2011, підписана відповідачем, містить особисту інформацію відповідача, а саме, прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, ІПН, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тобто позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини,  на які він посилається як на підставу своїх вимог, що визначено статтями 12, 81 ЦПК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що кредитний ліміт за картковим рахунком   НОМЕР_1 у розмірі 8500 гр., а потім 9000 грн. встановлено 16.03.2017, однак термін дії картки - 08/17, а в позовній заяві, Банк зазначає, що кредитний ліміт в розмірі 9000 грн. був встановлений після підписання анкети-заяви 15.03.2011, проте як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку № НОМЕР_1 розпочато 08.08.2014, кредитний ліміт встановлено 0,00 грн.
Банк, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 43247 грн 34 коп., водночас кредитний ліміт за картковим рахунком  № НОМЕР_1 було встановлено лише 16.03.2017 в розмірі 9 000 грн.
Колегія суддів також зазначає, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.
З виписки, наданої позивачем, неможливо встановити, яка сума кредиту була обумовлена сторонами та відповідно видана відповідачу. Дана виписка відображає рух коштів по ній, при цьому доказів, що це саме кредитні кошти не надано.
Також колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у розмірі 15112 грн 36 коп., оскільки банком не надано доказів на підтвердження надання відповідачу кредиту, а також погодження сторонами процентної ставки.
Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, також посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів розуміла ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження  6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Отже, за наявних в справі матеріалах, наданих банком як доказів на підтвердження оформлення ОСОБА_1 кредиту, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту виникнення договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 , а анкету-заяву від 15.03.2011 підписану ОСОБА_1 , в якій вказано, що вона отримала зарплатну картку, не можна розцінювати як прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору кредитування.
Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема доказів укладення договору приєднання між сторонами, яким би визначались умови надання кредитних коштів, нарахування відсотків, пені, штрафних санкцій, обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитом із зазначенням відповідної кредитної картки, за якою виникла така заборгованість, а також підстав нарахування її складових (відсотків, пені), з огляду на що суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 слід відмовити з підстав не доведення позивачем укладення договору, шляхом підписання анкети-заяви 15.03.2011 про отримання зарплатної картки.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову, оскільки відповідачкою фактично отримані та використані кошти повернуті в повному обсязі, а апеляційний суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав не доведення позивачем укладення договору, тому рішення місцевого суду підлягає зміні в частині мотивів відмови у позові, наведених у цій постанові.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк», судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, змінити в частині мотивів відмови у позові, наведених у цій постанові.
У іншій частині рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Повний текст постанови виготовлено 19 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                

Судді: