ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/183/21                                        Головуючий суддя І інстанції Товстолужський О. В.
Провадження № 33/818/999/21                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
05 жовтня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 на постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року, стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1972 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративні стягнення:
- за ст. 124 КУпАП - штраф у розмірі 20 (двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.;
- за ч.1 ст. 130 КУпАП - штраф у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Відповідно до ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа скоєних, у виді штрафу на користь держави у розмірі 10200 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн.

Постановою встановлено, що 05.02.2021 року о 22.00 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Залізничній, біля буд. 15 всмт. Ков`яги Валківського району Харківської області, не врахував дорожньої обсмтапвновки, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв наїзд на перешкоду. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Крім того, у вищезазначений час та місце ОСОБА_1 безпосередньо після дорожньо-трнаспортної пригоди, маючи ознаки алкогольного сп`яніння, на пропозицію від працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору «Драгер» та в закладі охорони здоров`я - відмовився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на те, що в справі відсутні відомості про те, в який саме спосіб працівники поліції пропонували пройти огляд на стан сп`яніння та чи пропонували взагалі. Зазначає, що суд першої інстанції не допитав свідка ОСОБА_2 , що, на його думку, ставить під сумнів його показання в поясненнях. Ставить під сумнів пояснення свідка ОСОБА_3 . Не погоджується із часом керування ним транспортним засобом, який зафіксований працівниками поліції у протоколі. Вказує на порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП під час складення протоколів стосовно нього. Вважає, що відсутність відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції унеможливлює встановлення істини у справі. Вказує, що зі змісту протоколу ОСОБА_4 інкримінується відмова від медичного огляду , а саме у встановленому законом порядку. Зазначає, що матеріали справ не містять направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення чинного законодавства працівниками поліції, а суд першої інстанції не звернув на це увагу.
Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Валківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року, посилаючись на те, що копію цієї постанови він отримав лише 23.02.2021 року, а тому вважає, що строк подачі апеляційної скарги належить рахувати саме з цієї дати.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
       За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

       В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його тзахисник Мусаєв Т.С. не з`явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
       05 жовтня 2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника Мусаєва Т.С., в якій він просив проводити апеляційний розгляд без його участі та без участі апелянта ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі захисника Мусаєва Т.С. та ОСОБА_1 в межах поданої останнім апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.

       Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України.
       Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП. 
       Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
       Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
       Аналізуючи доводи поданої апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується лише з висновком суду першої інстанції щодо визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому висновки та рішення суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП суд апеляційної інстанції не переглядає.
       Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративні правопорушення, відомості письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , відомості пояснень свідка ОСОБА_3 . 
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 390907 від 05.02.2021 року (арк. 17), ОСОБА_1 05.02.2021 року ою 22.00 год. керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.
       Належить взяти до уваги те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником - адвокатом Мусаєвим Т.С. в будь-який спосіб, передбачений чинним законодавством України, не оскаржувалися, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення протоколу.        
Крім того, відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 після скоєної ним дорожньо-транспортної пригоди, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.
       Крім того, відповідно до вимог ч.2 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про 
адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох 
свідків, що є підставою для притягнення порушника до 
адміністративної відповідальності.
       Факт свого керування транспортним засобом ОСОБА_1 не оспорює, оскільки не оспорює, що саме під його керуванням автомобіль потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, а тому працівники поліції, а також суд першої інстанції законно визнав ОСОБА_1 саме водієм.
       Поряд з цим, ОСОБА_1 не заперечує того, що під час пропонування працівниками поліції пройти йому огляд на стан алкогольного сп`яніння були присутні свідки, які також надавали письмові пояснення, що свідчить про дотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, в якій зазначено, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться у присутності двох свідків (редакція статті на момент проведення огляду ОСОБА_1 ).
       Отже, працівники поліції зафіксували у протоколу про адміністративне правопорушення відмову саме ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також ознаки його сп`яніння, а також наявність двох свідків, що відповідає вимогам, зазначеним у постанові Пленуму Верховного Суду України та дії цих працівників поліції не оскаржувались, а тому у суд апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо законності дій працівників поліції під час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Крім того, в своїх письмових поясненнях (арк. 19), а також в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона разом проживає із ОСОБА_1 , який 05.02.2021 року зателефонував їй та повідомив, що потрапив у ДТП. Під час телефонного спілкування вона встановила, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в нього було характерне порушення мови. Після цього, ОСОБА_1 прийшов до дому, коли вона вже була дома та останній був у стані алкогольного сп`яніння та мав подряпини на обличчі.
       Ці пояснення об`єктивно спростовують твердження апелянта про те, що свідка ОСОБА_3 не було вдома коли ОСОБА_1 повернувся до дому та такі твердження розцінюються судом як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.
       Крім того, апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутній відеозапис фіксування працівниками поліції факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що унеможливлює встановлення істини по справі.
       Суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів апелянта, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків.
       Тобто, відсутність відеозапису не може обумовлювати закриття провадження у справі, оскільки в справі містяться інші докази, які походять з різних джерел та об`єктивно узгоджуються між собою, а тому таке твердження апелянта є не обґрунтованим.
       Поряд з цим, апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.
       Проте, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому у працівників поліції не було фактичних та процесуальних підстав для направлення останнього на проведення огляду на стан сп`яніння у медичний заклад, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає порушень в діях працівників поліції під час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
       Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Поряд з цим, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення досягає більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха поти Іспанії», параграфи 29-30) Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ - є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та його розгляду судом першої інстанції, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови в цій частині є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Валківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков