КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
справа № 760/12010/18
провадження № 22-ц/824/6678/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 жовтня 2021 року                                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г. М.,
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А., 
при секретарі Гайворонському В. М.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Київської місцевої прокуратури №9 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлія Миколаївна  про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу недійсними, визнання спадщини відумерлою, витребування нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Лучинського Вадима Васильовича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва  від 11 жовтня 2018 року в складі судді Шереметьєвої Л. А.,
встановив:
 
07.05.2018  керівник  Київської місцевої прокуратури №9 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду із позовом, посилаючись на ті підстави, що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №120131100900009907 від 15 серпня 2013 року встановлено порушення майнових прав та інтересів територіальної громади міста Києва.
Зазначив, що первинна реєстрація на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 здійснена за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації 16 квітня 1998 року, наказ №1131.
Відповідно свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 від 27.06.2006  ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до спадкової справи №797 від 30.09.2006  ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , але свідоцтво про право на спадщину не отримав.
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0011954623 від 27.03.2013 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до спадкової справи №5 від 13.07.2012 року, за заявою ОСОБА_1 відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , у якій було зазначено, що останній є двоюрідним дідом заявника.
На підтвердження даного факту заявником надано наступні документи: свідоцтво про народження (відмітка повторно) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 ; свідоцтво про народження (відмітка повторно) ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 ; свідоцтво про народження (відмітка повторно) 10.03.1927 року ОСОБА_6 ; свідоцтво про укладення шлюбу 10.02.1976 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 
19.07.2013 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю. М. видала ОСОБА_9 свідоцтво про спадщину за законом, що складалась з квартири АДРЕСА_2 , та внесла відповідну інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
29.07.2013 ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .
15.08.2013 розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №120131100900009907, під час якого встановлено, що надані ОСОБА_1 для оформлення спадкових прав документи уповноваженими органами не видавалися.
21.08.2014 ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .
31.01.2018 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч. 4 ст.358, ч. 3 ст.190 КК України. На даний час триває досудовий розгляд справи.
Оскільки ОСОБА_1 не був законним власником спірного майна - квартири АДРЕСА_2 , а тому він та ОСОБА_2 не мали права нею розпоряджатися.
Посилаючись на те, що за відсутності спадкоємців у померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 спірна квартира незаконно вибула із володіння територіальної громади міста Києва, якій відумерла спадщина належить з часу відкриття спадщини, прокурор, діючи в інтересах органу місцевого самоврядування - Київської міської ради, яка неналежно виконувала свої повноваження, просив:
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.07.2013 року, серія та номер ВТК 353319, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю. М. щодо квартири АДРЕСА_2 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу №370 від 29.07.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О. О. щодо квартири АДРЕСА_2 ;
- визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та складається з нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ;
- витребувати від ОСОБА_3 на користь територіальної громади м. Києві в особі Київської міської ради ( вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, код ЄДРПОУ 22883141) нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,13 кв.м.;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №15293677 від 21.08.2014 року, відповідно до якого до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110009880000.
Судові витрати стягнути з відповідачів на користь прокуратури міста Києва.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року позов задоволено.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 липня 2013 року, серія та номер ВТК 353319, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю. М. на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 . 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від  29 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О. О.
Визнано квартиру АДРЕСА_2 відумерлою спадщиною після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та передано дану квартиру у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.
Витребувано квартиру  АДРЕСА_2 від ОСОБА_3 на користь територіальної громади м. Києві в особі Київської міської ради ( вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, код ЄДРПОУ 22883141).
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №15293677 від 21.08.2014 року про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру  АДРЕСА_2 ,, загальною площею 31,13 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110009880000.
Вирішено  питання  розподілу  судових  витрат.
17.03.2021  з апеляційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва  від 11 жовтня 2018 року звернувся представник ОСОБА_4 - адвокат Лучинський В. В., в якій просить його скасувати в частині  витребування квартири за адресою: АДРЕСА_1 від добросовісного набувача ОСОБА_3 на користь територіальної громади м Києва в особі Київської міської ради та в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №15293677 від 21.08.2014 року про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110009880000 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних вимог.
Посилається на ті підстави, що 21 серпня 2014 року  дружиною ОСОБА_4 - ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О., було придбано у власність подружжя квартиру АДРЕСА_2 .
У вказаній квартирі обоє з подружжя були зареєстровані та проживали з кінця 2014 року.
11.08.2018 ОСОБА_3 виїхала до  Іспанії для лікування тяжкого онкологічного захворювання. ОСОБА_4 під час лікування дружини за кордоном також періодично від`їздив та проживав там разом з нею. В спірній квартирі в цей час ніхто не проживав.
ІНФОРМАЦІЯ_9   ОСОБА_10 померла за кордоном.
Після смерті ОСОБА_10 за заявою ОСОБА_4 була заведена спадкова справа.
18.09.2020 ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова К. Ю. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру. При розгляді вказаної заяви та наявних у спадковій справі документів було встановлено, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру за ОСОБА_3 не зареєстровано, у зв`язку з чим приватний нотаріус 18.09.2020  виніс постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії.
Зазначив, що оскаржуване судове рішення було ухвалено за відсутності ОСОБА_3 .  При цьому повістки в судові засідання направлялись за невірною адресою - замість АДРЕСА_3 на АДРЕСА_3 , перша повістка за вірною адресою направлена лише 31.08.2018 , коли відповідачка та скаржник були відсутні в Україні, та повернулась до суду з відміткою за закінченням встановленого терміну зберігання. Перебування відповідачки на лікуванні за кордоном обґрунтовано мало б розцінюватися поважною причиною для неявки в судове засідання та зупинення провадження у справі. Необізнаність про судовий процес повністю унеможливила реалізацію відповідачкою своїх процесуальних прав, що є підставою для скасування рішення згідно з п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України.
Посилався на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод (покладення на добросовісного набувача індивідуального та надмірного тягаря та порушення справедливого балансу).
Зазначив, що перш ніж майно перейшло у власність кінцевого добросовісного набувача ОСОБА_3 , існували декілька рівнів гарантій перевірки правовстановлюючих документів та забезпечення правомірності правочинів, за якими набувалось на переходило право власності.
Процедура забезпечення законності правовстановлюючих документів (зокрема видачі свідоцтва про спадщину за законом та укладення наступних угод) перебувають у виключній компетенції держави і недоліки чи ризики цих процедур не можуть перекладатись (усуватись, компенсуватись) за рахунок добросовісного набувача.
Жоден з попередніх правовстановлюючих документів на момент набуття права власності ОСОБА_11 не був оспорений.
Ніяких арештів, заборон, обтяжень, або інших обмежень щодо розпорядження квартирою на час укладення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 не було. При цьому досудове розслідування в кримінальному провадженні №120131100900009907 було розпочато 15 серпня 2013 року, фактично після ймовірно незаконного успадкування квартири ОСОБА_1 та продажу її ОСОБА_2 . Відповідачка безперешкодно придбала квартиру 21 серпня 2014 року - більш ніж через рік після початку розслідування.
Відповідачка не є відповідальною особою за вибуття майна з володіння власника не з його волі на підставі неіснуючих документів, за бездіяльність дій органів, які сприяли виникненню її майнового права та забезпечували законність угоди. Остання набула право власності на квартиру у встановленому законом порядку, сплативши продавцю її вартість 511 558 грн та до бюджету встановлений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 5 115,58 грн. Після цього подружжям в квартирі було зроблено ремонт, на який витрачено значні кошти.
Відновлення майнових прав територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради за рахунок відповідачки накладає на неї індивідуальний надмірний тягар та порушує справедливий баланс інтересів суспільства та права конкретної особи на власність.
Такі висновки висловлювались Верховним Судом в постановах від 12.08.2020 у справі №522/21850/15-ц, від 26.09.2019 року у справі №2-4352/11, від 23.10.2020 року у справі №2/1522/12319/11, від 27.03.2019 року у справі №204/198/160ц, від 20.03.2019 року у справі №521/8368/15-ц, від 16.10.2019 року у справі № 522/23155/16-ц, від 13.11.2019 року у справі №645/4220/16-ц, від 18.12.2019 року у справі №345/4014/17-ц.
У відзиві на апеляційна скаргу в.о. керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  без змін.
Зазначив, що ОСОБА_1 31.01.2018  повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, накладено арешт на майно ухвалою від 20.02.2018 року та справу направлено до суду. На даний час триває судовий розгляд справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є добросовісним набувачем квартири та в ході судового розгляду не отримано доказів того, що відповідач діяла недобросовісно, не впливають на законність рішення суду, оскільки квартира витребувана у неї саме як у добросовісного набувача. Витребуванням майна у добросовісного набувача на останнього не покладається надмірний тягар, оскільки відповідно до законодавства він має засоби юридичного захисту свого цивільного права. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі 754/4108/18-ц.
Зазначив, що на вказану квартиру ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року було накладено арешт, інформація про який внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
На даний час рішення суду виконано, право комунальної власності на нерухоме майно зареєстроване за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради.
30.06.2021 року представник ОСОБА_4 - адвокат Лучинський В. В. подав заяву про застосування позовної давності.
Зазначив, що реєстрація кримінального провадження у ЄРДР здійснюється за інформацією про обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення і є початком розслідування відповідних обставин.
16.05.2013 Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області надав відповідь на запит нотаріуса про відсутність актових записів ОСОБА_12 та ОСОБА_7 (які мали би бути за документами, поданими для оформлення спадщини), що не завадило нотаріусу в подальшому 19.07.2013  видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину.
З відповіді на запит слідчого Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області від 11.03.2014 року уже чітко слідувало розуміння, що документи, надані відповідачем ОСОБА_1 для оформлення спадщини, зазначеними в них уповноваженими органами не видавалися.
Враховуючи той факт, що кримінальне провадження №120131100900009907 було розпочато 15.08.2013, з цього моменту можна презюмувати обізнаність або можливість правоохоронних, державних, самоврядних органів дізнатись про порушення відповідних майнових інтересів та з цього часу виник обов`язок своєчасно реагувати - вжити заходи для захисту та відновлення порушених інтересів, попередити наступні порушення та інші негативні наслідки. Позивач звернувся до суду з даним позовом 07.05.2018 року, а тому строк позовної давності сплинув.
В судовому засіданні ОСОБА_4 та його  представник адвокат Лучинський  В. В.  апеляційну скаргу підтримали  та просили її задовольнити.
ОСОБА_4   суду пояснив, що  перебував  з  ОСОБА_3   в зареєстрованому  шлюбі  з  30  квітня  1977  року.
30 січня 2014 року   він  разом з дружиною  ОСОБА_3 та їх  дочкою  ОСОБА_13   продали  належну  їм на праві власності  квартиру, розташовану  за  адресою:  АДРЕСА_4 , загальною  площею  56  кв.м.,   та  за рахунок   отриманих коштів на підставі  договору   купівлі-продажу   від  21 серпня  2014 року   придбали спірну  квартиру, розташовану  за адресою: АДРЕСА_5 ,  загальною  площею 31,13 кв.м.
У  спірній  квартирі  вони з дружиною  проживали з кінця 2014 року. 
11.08.2018   його  дружина  ОСОБА_3 виїхала   до  Іспанії  для  лікування   онкологічного  захворювання.
ІНФОРМАЦІЯ_9   ОСОБА_3    померла  в Іспанії. 
Про існування  вказаного  спору ні  він,  ні його  дружина  обізнані  не  були,  жодних повісток  до  суду  не отримували. 
Зазначив, що  набута у шлюбі  з   ОСОБА_3     спірна  квартира   є  його  єдиним  житлом.  
Представник Солом`янської окружної прокуратури міста Києва -Угринович О. М.   просила  відмовити в задоволенні  поданої апеляційної  скарги.
 Зазначила,  що  14.08.2013 ДІМ Солом`янського   РУ  Пастуховим В. А.   було прийнято  заяву  від  ОСОБА_14 ,   юриста КП «Відрадненське»  про те, що  14.08.2013 року   двоє  невідомих осіб  зірвали пломби з вхідних дверей  квартири АДРЕСА_2 , які були опечатані  КП  «Відрадненське». Оскільки  документів  на  право  спадщини надано  не було,  заявник вважав, що  в їх діях по відношенню  до даного  житла  вчиняються  шахрайські дії (а.с.  95  т.2).
15 серпня  2013 року  прокурору  Солом`янського  району  м. Києва  повідомлено  про  початок  досудового  розслідування у кримінальному  провадженні  №120131100900009907 за заявою   гр.  ОСОБА_14 (а.с.96 т.2).
Вважала,  що  вказана  заява, яка стала  підставою для  внесення   відомостей до   Єдиного  державного  реєстру  досудових  розслідувань, а також  сам факт  внесення   відомостей до  ЄДРДР  не  свідчить  про те,  що  майно,   яке зареєстроване  за третіми  особами,  є  комунальним  майном і що  ці особи  права на  нього  не  набували, а лише  надає  можливість  провести необхідні  слідчі дії , в ходів яких   і встановлюється  чи спростовується   інформація щодо  вчинення  кримінального провадження.
Доказом   поінформованості  Київської  міської ради про  порушення   її інтересів із зазначенням конкретних  порушень  є  факт надходження  заяви про  залучення  в якості потерпілого  від  30.01.2018.
З огляду  на  вказане  вважала,   що  строк  позовної давності у цьому  випадку  не  пропущено,  оскільки  позов  подано  до  суду 07.05.2018.
Інші  учасники  справи  в судове засідання  не  з`явились,  про  день, час та місце розгляду справи  повідомлені  судом  належним чином.
Приватний нотаріус  Нікітенко  Ю. М.  просила  розглядати справу в її відсутність  (а.с.  88  т.2).
Переглянувши справу за наявними в ній та додатково  поданими  доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації 16 квітня 1998 року, в рівних частках були власниками квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27 червня 2006 року,                          ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.
Після її смерті за заявою ОСОБА_6 від 30 вересня 2006 року була заведена спадкова справа №797.
Відповідно до спадкової справи ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , однак свідоцтво про право на спадщину йому видано не було.
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0011954623 від 27 березня 2013 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 була заведена спадкова справа №5 за заявою відповідача ОСОБА_1 , який зазначив, що померлий є його двоюрідним дідом.
На підтвердження даного факту відповідачем ОСОБА_1 були надані наступні документи:
-                      свідоцтво про народження (повторне) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , місце народження м. Малин, Житомирської області, про що 23 лютого 1967 року за № 17 записано в книзі реєстрації актів про народження, також зазначено - батько ОСОБА_12 , мати - ОСОБА_8 , видане Малинським районним бюро ЗАГС Житомирської області, ІНФОРМАЦІЯ_13 , серія НОМЕР_2 ;
-                      свідоцтво про народження (повторне) ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_8 , місце народження м. Малин, Житомирської області, про що 15травня 1940 року за № 147 записано в книзі реєстрації актів про народження, зазначено батько - ОСОБА_15 , мати - ОСОБА_5 , видане Малинським районним бюро ЗАГС Житомирської області, ІНФОРМАЦІЯ_15 , серія НОМЕР_3 ;  
-                     свідоцтво про народження (повторне) ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 , місце народження м. Київ, про що 19 березня 1927 за № 570 записано в книзі записів актів громадського стану про народження, також зазначено батько ОСОБА_15 , мати ОСОБА_5 , видане Жовтневим ЗАГС м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_17 , серія НОМЕР_4 ;
-                      свідоцтво про укладення шлюбу 10 лютого 1976 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , видане Жовтневим ЗАГС м. Києва, серія НОМЕР_5 ;
-                      свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_18 ОСОБА_1 , місце народження: Київська область, Києво- Святошинський район, с. Мироцьке, про що 01 вересня 1987 року записано в книзі реєстрації актів про народження за № 12, також зазначено батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_16 , видане Мироською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, 01 вересня 1987 року, серія НОМЕР_6 ( а.с. 15 - 38 , т. 1).
На підставі  вказаних  документів 19 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю. М. відповідачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , та внесено відповідну інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
29 липня 2013 року на  підставі договору  купівлі-продажу ОСОБА_1 продав спірну квартиру ОСОБА_2 .
21 серпня  2014 року ОСОБА_2      уклав договір  купівлі-продажу  з  ОСОБА_3 .  
Встановлено також, що за даним фактом здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні №120131100900009907 від 15 серпня 2013 року, в межах якого було встановлено, що надані відповідачем ОСОБА_1 для оформлення спадщини документи зазначеними в них уповноваженими органами не видавалися.
Так, з листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області від 11 березня 2014 року вбачається, що 09 березня 1965 року виконавчим комітетом Скуратівської сільської ради Малинського району Житомирської області був складений актовий запис про народження ОСОБА_7 за № 6.
Під час реєстрації народження ОСОБА_17 (батьку дитини) було видано свідоцтво серія НОМЕР_7 , відмітка про повторну видачу свідоцтва в актовому записі відсутня.
Відповідно до відомостей книги видачі бланків свідоцтв про народження за період 1974 - 1975 років, на бланках свідоцтв про реєстрацію акта цивільного стану зазначено серія 1-ТП.
Свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 відділ не отримував, що підтверджується відомостями з книг оприбуткування та витрачання бланків свідоцтв відділу з 1969 по 1975 роки.
В актовому записі про народження ОСОБА_7 зазначено ім`я матері ОСОБА_18 та шлюб батьків зареєстровано 24 листопада 1963 року Скуратівською сільською радою Малинського району Житомирської області, відповідно до відомостей актового запису про шлюб ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_19 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , складеного виконавчим комітетом Скуратівської сільської ради Малинського району Житомирської області за № 13 від 24 листопада 1963 року, дошлюбне прізвище нареченої « ОСОБА_19 ».
З 01 січня 1938 року по 31 грудня 1944 року по первинним, та за 77 років по поновленим актовим записам про народження, з 1938 року по теперішній час актового запису про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_21 по Малинському району за 7 років не зареєстровано.
Відповідно до відомостей книги видачі бланків свідоцтв про народження за період 1975 - 1979 роки, на бланках свідоцтв про реєстрації акта цивільного стану зазначено серія 1 - ТП.
Свідоцтво про народження серії НОМЕР_9 (або НОМЕР_10 відділ не отримував, що підтверджується відомостями з книг оприбуткування та витрачання бланків свідоцтв відділу з 1969 по 1979 роки.
Актовий запис про шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , 11 травня 1940 року, відповідно до архівних відомостей по Малинському району не виявлено (а.с. 72-80, т. 1).
Також  судом  встановлено, що  31 січня  2018  року  відповідачу ОСОБА_1    повідомлено  про підозру у вчиненні  кримінальних   правопорушень, передбачених  ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч. 4 ст. 358,  ч.3 ст.190  КК  України. 
З огляду  на  доведеність тієї обставини, що  відповідач   ОСОБА_1 не  мав права  на  спадкування   після  смерті  ОСОБА_6 ,  суд першої  інстанції  дійшов  висновку про  наявність  правових підстав для  визнання  недійсним виданого  на  його  ім`я  свідоцтва  про   право на спадщину  за законом   від 19  липня  2013 року,  визнання недійсним  договору   купівлі-продажу  від  29 липня  2013 року    квартири АДРЕСА_2 ,  укладеного   між  ОСОБА_1   та  ОСОБА_2 ,  визнання  спадщини  відумерлою, передання   цієї квартири у власність  територіальної громади  міста Києва  в особі   Київської  міської   ради. 
Рішення  суду  першої   інстанції  в частині   задоволення  вказаних  позовних  вимог   не  оскаржується,  а тому  судом   апеляційної  інстанції  не переглядається. 
Ухвалюючи рішення   про  задоволення  позовних вимог   в частині  витребування  квартири АДРЕСА_2   від ОСОБА_3 та скасування  рішення про  державну  реєстрацію   прав та їх обтяжень  на нерухоме майно  №15293677  від  21 серпня  2014 року   про  реєстрацію права  власності  ОСОБА_3    на  вказану  квартиру,  суд першої  інстанції   виходив з наявності  правових  підстав, передбачених  ст. 388  ЦК  України, які надають   право  витребувати майно  у добросовісного  набувача, а також з огляду  на  те, що   державна  реєстрація права власності  була  здійснена  на  підставі  нікчемного  правочину.  
Апеляційний суд  не може  погодитись  з висновками суду   першої  інстанції  в оскаржуваній  частині   з огляду  на таке.
Судом встановлено,  що  ухвалою   Солом`янського районного  суду  м. Києва  від 14 травня  2018 року   було  відкрито провадження  у справі та  призначено   справу до  розгляду  в підготовчому засіданні  на  19 червня  2018 року  10.00  год. (а.с.  91 т.1).
Повістку  ОСОБА_3   на  вказану  дату надіслано  за  неправильною  адресою:  АДРЕСА_6 .  Конверт повернувся без вручення  за закінченням  терміну  зберігання  (а.с. 101 т.1).
19 червня  2018 року підготовче  засідання   відкладено на  12 липня  2018 року  11.00   год.  (а.с.104 т.1).
 Повістку  ОСОБА_3   на  вказану  дату також надіслано  за  неправильною  адресою:  АДРЕСА_6 .  Конверт повернувся без вручення за закінченням  терміну  зберігання  (а.с. 113 т.1).
Ухвалою  Солом`янського районного  суду  м. Києва  від 12 липня  2018 року   підготовче провадження   закрито.  Призначено  справу до  судового  розгляду на  30 серпня  2018 року  15.30 год. (а.с.116 т.1).
 Повістку  ОСОБА_3   на  вказану  дату також надіслано  за  неправильною  адресою:  АДРЕСА_6 .  Конверт повернувся з  позначкою:  «будинку  АДРЕСА_3   не  існує,  для уточнення  адреси» (а.с. 126 т.1).
 30  серпня  2018  року  по справі оголошено  перерву до   27  вересня  2018  року  09.30 год.   
Повістка на  ім`я  ОСОБА_3   в судове засідання  на  27.09.2018  повернулась без вручення  з відміткою  «за закінченням  строку  зберігання» (а.с. 137 т.1).
27 вересня  2018  року  по справі  оголошено  перерву до  11 жовтня  2018  року. 
Повістка на    ім`я  ОСОБА_3 повернулась  до  суду  16 жовтня  2018  року,  після розгляду справи  та  ухвалення рішення з  відміткою «за закінченням   строку  зберігання» (а.с. 163 т.1).
Розгляд  справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також грубим порушенням вимог статей 128-130, 223 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно із частинами першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
У  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини  від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстави неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина четверта статті 223 ЦПК України).
Справу судом  першої інстанції було розглянуто без належного повідомлення  ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи, чим порушено вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Судом  встановлено,  що  ОСОБА_3 померла  ІНФОРМАЦІЯ_22 .
У  відповідності до  ст. 55  ЦПК  України  ОСОБА_4   залучено  до  участі в справі  в якості  правонаступника  ОСОБА_3 .  
Правонаступник  ОСОБА_3   -  ОСОБА_4   обґрунтовує  апеляційну скаргу, у тому числі й тим, що судове рішення суду першої інстанції ухвалено без її належного повідомлення.
Вказана  обставина  є  обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення  нового  судового  рішення. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Між сторонами виникли правовідносини з питань права власності та витребування майна внаслідок незаконного володіння ним. Ці правовідносини регулюються нормами ЦК України.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено статтею 387 ЦК України.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як вбачається  з  матеріалів справи та встановлено судом,  22 квітня  2013 року   ОСОБА_1 звернувся  до   приватного  нотаріуса  КМНО  Нікітенко  Ю. М. з заявою про прийняття спадщини після  смерті «двоюрідного  діда»  ОСОБА_20 ,  ІНФОРМАЦІЯ_7.
16 травня  2013 року   приватний нотаріус Нікітенко   Ю. М.  отримала   відповідь від начальника  відділу  державної   реєстрації актів  цивільного стану  реєстраційної служби  Малинського  районного  управління  юстиції   Житомирської області на   свої  запити  №16  та   №17  від  29.04.2013 про те, що    актового  запису  про народження, про смерть  громадянина   ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3,  по  Малинському   району  не  зареєстровано. У  відділі  проведено  перевірку щодо наявності  актового  запису  про народження  по первинним актовим записам  за 7  років з 01.01.1964 року  по  31.12.1970  року та по актовим записам за 47  років з 1968  по  2013 р.  Актового  запису не  зареєстровано.
 Архівні книги  про  народження по  м. Малин  та Малинському  району:  за  1964-1970 роки збереглися повністю, актового  запису не  зареєстровано.
У  відділі  проведено перевірку  щодо наявності актового  запису  про смерть  по первинним актовим записам за 7 років  з 01.01.2007 по  теперішній час та по поновленим актовим записам  за 47 років з 1968  по  2013 рр .  Актового  запису не  зареєстровано.   Архівні   книги про  смерть  по  м. Малин та Малинському  району :  за  2007-2013 р.р. збереглися повністю,   актового  запису не  зареєстровано. 
Актового  запису  про народження, про смерть  громадянина   ОСОБА_12 ,  ІНФОРМАЦІЯ_19,  по  Малинському   району  не  зареєстровано.
 У  відділі  проведено  перевірку щодо наявності  актового  запису  про народження  по первинним актовим записам  за 5  років з 01.01.1937 року  по  31.12.1941  року та по актовим записам за 75  років з 1939  по  2013 р.  Актового  запису не  зареєстровано.
 Архівні книги  про  народження по  м. Малин  та Малинському  району:  за  1937- (нерозбірливо) роки збереглися частково, за  1939,  1941  збереглися частково,  за  1940  не звбереглися.  Актового  запису не  зареєстровано.
У  відділі  проведено перевірку  щодо наявності актового  запису  про смерть  по первинним актовим записам за 7 років  з 01.01.2007 по  теперішній час та по поновленим актовим записам  за 75 років з 1939  по  2013 рр.  Актового  запису не  зареєстровано.   Архівні   книги про  смерть  по  м. Малин та Малинському  району :  за  2007-2013 р.р. збереглися повністю,   актового  запису не  зареєстровано. (а.с.  41, 42  т.1). 
Отримана  відповідь,  яка повністю  спростовувала   відомості,  відображені  у   наданому    ОСОБА_1     свідоцтві про  народження   ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 в  м.  Малині,  з  відміткою  «повторно»  та датою видачі  18.07.1975  року,  не  перешкодила   приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю. М. 19.07.2013 року  видати відповідачу ОСОБА_1 свідоцтво про спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 .
Як вбачається  з пояснень  приватного  нотаріуса  Нікітенко  Ю. М., які надані  нею   о/у ДСБЕЗ  Солом`янського  РУГУ  МВС України в м. Києві  10.11.2014,    на  момент  видачі  свідоцтва про  право  на  спадщину  за законом   їй були  надані  всі свідоцтва,  які підтверджують  всі родинні  стосунки  ОСОБА_1   з ОСОБА_6 , а тому  відповідь  з реєстраційної служби  Малинського  районного   управління  юстиції у неї   сумніву не  викликала (а.с.  97  т.2).
 Як вбачається  з протоколу  допиту підозрюваного   ОСОБА_1 від  25.01.2018,   він  за  вказівкою  іншої особи  у 2013 році  був в  кабінетах  у нотаріусів на  території  м. Києва.  Зі змістом  документів не знайомився. В той  період часу перебував  в наркотичному та алкогольному стані (а.с.  102 т.2).
15.08.2013 року  розпочалось досудове  розслідування у кримінальному  провадженні  №120131100900009907 за заявою   гр.  ОСОБА_14 
11.03.2014  начальник  відділу  державної   реєстрації актів  цивільного стану  реєстраційної служби  Малинського  районного  управління  юстиції   Житомирської області надав відповідь  старшому слідчому  Солом`янського  РУ ГУ  МВС України в м. Києві  про те, що  актовий запис про   народження  ОСОБА_21   по Малинському  району  за  7 років з 01.01.1938  по  31.12.1944  р. по первинним  та за 77  років  поновленим актовим записам про народження  з  1938 року по  теперішній час не  зареєстровано.  Свідоцтво про  народження   серії  НОМЕР_11   відділ не отримував, що  підтверджується    відомостями з книг  оприбуткування  та витрачання  бланків свідоцтв відділу   з 1969  по  1979 р.р. Актовий запис про  шлюб  між  ОСОБА_12   та ОСОБА_8    відповідно  до архівних   відомостей по  Малинському  району  не  виявлено.  Підтвердити  родинний зв`язок  ОСОБА_8   та  ОСОБА_6   не  має  можливості (а.с.72 т.1).
Встановлення   з  відповідей  відділу  державної   реєстрації актів  цивільного стану  реєстраційної служби  Малинського  районного  управління  юстиції   Житомирської області тієї обставини, що   документи,  надані   ОСОБА_1   для оформлення  спадщини,  зазначеними в них органами  не видавалися, не  перешкодило    укладенню  21 серпня  2014 року   договору  купівлі-продажу  спірної квартири  між  ОСОБА_2   та ОСОБА_3 .
З відповіді  заступника директора  Департаменту будівництва та житлового  забезпечення  від  16.03.2018   заступнику  керівника Київської  місцевої  прокуратури №9   вбачається,  що  до  Департаменту будівництва та житлового  забезпечення  не  надходила будь-яка інформація стосовно  того,  що   власники квартири  АДРЕСА_2   померли,  а квартирою   шахрайським способом  заволоділа  стороння особа.   Департаментом   в інтересах Київської  міської ради  не  вживались  заходи цивільно-правового  характеру   щодо   визнання  зазначеної  квартири відумерлою  спадщиною   та  витребування  майна (а.с.85 т.1).
Судом встановлено, що з поданням  про  накладення   арешту  на спірну  квартиру, подане  в рамках   кримінального  провадження,  що  розслідується  за фактом  заволодіння  чужим майном або  придбання  права на  майно  шляхом обману  чи зловживання  довірою (шахрайство)  за  ч.3 ст.190  КК  України  слідчий  звернувся до  Солом`янського районного  суду  м. Києва  лише  у 2018  році.  
Вказане клопотання  слідчим  суддею   Солом`янського районного  суду  м. Києва задоволено  20 лютого  2018 року  (справа №760/4409/18).
Таким чином обставини справи   свідчать   про невиконання    приватним  нотаріусом    своїх професійних  обов`язків належним чином,  про бездіяльність   правоохоронних  органів, що   виявилась  у відсутності  арешту,  який би унеможливив  подальше  відчуження  спірної квартири під  час проведення   слідства,  а також  органу  місцевого  самоврядування,  який, враховуючи  механізм  набуття права власності на  нерухоме майно,  повинен  був   знати про  стан  своїх  майнових  прав та вчиняти  дії, спрямовані  на  збереження   спадкового  майна   та захист   прав та інтересів територіальної  громади в особі  Київської  міської ради. 
Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).
Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 6 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року), а саме про те, що Органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте заявниця не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено в зв`язку з бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном (ALENTSEVA v. RUSSIA, № 31788/06, § 72-77, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року) Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням.
В даному випадку існувало, як мінімум, два рівня гарантій у справі перед тим, як спірна квартира перейшла у власність до  ОСОБА_3    відповідно до договору купівлі-продажу.
По-перше, існував обов`язок нотаріуса переконатися, що перехід права власності на квартиру АДРЕСА_2   стався відповідно до закону при розгляді і задоволенні заяви   ОСОБА_1  про визнання його спадкоємцем «двоюрідного  діда»  ОСОБА_6 ,  по-друге,   існували  підстави  для  накладення  арешту  на  спірне нерухоме  майно   після   з`ясування  обставин   видачі свідоцтва про  право  на  спадщину  на підставі підроблених  документів. 
Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням.
З огляду на викладене,  а  також   ту обставину,  що     спірна  квартира  була   набута ОСОБА_3   в період   перебування   в шлюбі    з ОСОБА_4 , а тому  була  об`єктом  спільної сумісної  власності  подружжя,  ОСОБА_4   не  був   притягнутий до  участі в справі  в якості співвідповідача,  останній   надав   суду  докази про  відсутність  у нього  іншого  житла,  витребування  спірної  квартири на  користь  територіальної   громади  міста Києва  призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на вказану  особу  буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Сплив позовної давності, про  застосування  якої  заявлено  ОСОБА_4 , є підставою  для  відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог, а в даному  випадку   суд  дійшов  висновку, що  позовні  вимоги в оскаржуваній частині є   необґрунтованими. 
За викладених  обставин суд апеляційної   інстанції  скасовує рішення  суду  першої  інстанції  в оскаржуваній  частині  з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог у зв`язку з  їх необґрунтованістю. 
Керуючись статтями 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд 
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Лучинського Вадима Васильовича задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва  від 11 жовтня 2018 року в частині задоволення позову про витребування квартири АДРЕСА_2 від ОСОБА_3 на користь Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №15293677 від 21 серпня 2014 року про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 31,13 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110009880000 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених  позовних  вимог.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено  18  жовтня  2021  року. 
 
Суддя-доповідач:                                                              Г. М.  Кирилюк 
 
Судді:                                                                                 І.  М.  Рейнарт 
 
                                                                                           Т. А. Семенюк