УХВАЛА

28 жовтня 2021 року 
Київ
справа №640/15229/21
адміністративне провадження № П/9901/445/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Стрелець Т.Г., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Швецової Л.А. про скасування ухвали,-

установив:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Вищої ради правосуддя, Члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Швецової Л.А., з вимогами про скасування ухвали Члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Швецової Л.А. від 18.05.2021 з направленням справи для розгляду по суті.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 08 червня 2021 року адміністративну справу №640/15229/21 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Швецової Л.А. про скасування ухвали передано на розгляд Верховного Суду. 
Вирішуючи питання щодо можливості прийняття вказаної позовної заяви до провадження, Суд виходить з такого.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 вказав, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Частиною 3 статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду, є поняттям, яке вживається у низці законів України і має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ухвалою Члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Швецової Л.А. від 18.05.2021 №2621/0/18-21 залишено без розгляду скаргу ОСОБА_1 на дії судді Уманського міськрайонного суду  Черкаської області Піньковського Р.В. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.
На підставі частини 10 статті 131 Конституції України відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів.
Відповідно до статті 108 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.
Згідно з частиною 4 статті 44 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VIII (надалі - Закон №1798-VIII), рішення про повернення дисциплінарної скарги має бути вмотивованим та оскарженню не підлягає.
Отже, рішення Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя про повернення дисциплінарної скарги взагалі не може бути самостійним предметом судового розгляду.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 35 Закону №1798-VIII рішення Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя може бути оскаржено до Вищої ради правосуддя.
У відповідності до частини 7 статті 266 КАС України на рішення Вищої ради правосуддя, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.
Відтак, чинним законодавством не передбачено можливості оскарження рішень  Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя до Верховного Суду як суду першої інстанції. В даному випадку рішення Дисциплінарної палати можуть бути оскаржені виключно до Вищої ради правосуддя як колегіального органу. Лише після ухвалення Вищою радою правосуддя рішення за результатами розгляду такої скарги, особа, якої безпосередньо стосується вказане рішення, може оскаржити його до Великої Палати Верховного Суду.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства», необхідно тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, а тому неможливо зазначити суд, до юрисдикції якого мав би належати розгляд цієї справи.
Наведене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.03.2018 у справі №9901/374/18 (П/9901/374/18), провадження №11-93заі18, від 16.01.2020 у справі №9901/342/19 (П/9901/342/19), провадження №11-642заі19 та постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі №П/9901/368/21.
Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для відкриття провадження у справі за заявленим позовом, а тому у його відкритті необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.
Керуючись ст.ст. 22, п. 1 ч. 1 ст. 170, ст. 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Швецової Л.А. про скасування ухвали.
Ухвала Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення.

Суддя-доповідач                                                            Т.Г. Стрелець