ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                    Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
10 листопада 2021 р. 	Справа № 520/411/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ,    військової частини НОМЕР_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: військова частина - польова пошта НОМЕР_3 та військова частина - польова пошта НОМЕР_4 ,   про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и в:
           14.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:
          - визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати йому одноразової грошової допомоги після укладання з ним першого контракту та зобов`язати цього відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу після укладання ним першого контракту в розмірів 12.800 грн;
          - визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати йому підйомної допомоги як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км в розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язати відповідача виплати йому означену підйомну допомогу;
          - визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексації грошового забезпечення за означений період;
          - визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_2 (далі – в/ч НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 24.06.2017 року по 06.02.2019 року та зобов`язати відповідача означену індексацію нарахувати та виплатити;
          - визнати протиправною бездіяльність відповідача в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 26.02.2017 року він уклав контракт про проходження військової служби у в/ч п/п НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 по 24.06.2017 року. До вказаного контракту він раніше з іншими військовими частинами контракти про проходження військової служби не укладав. Під час укладення контракту він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при укладенні першого контракту, однак відповідач, порушуючи приписи законодавства, не здійснив повного розрахунку з ним під час виключення зі списків особового складу в/ч п/п НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 . Також позивач вказав, що він зареєстрований та постійно проживав за адресою – будинок АДРЕСА_1 . Військова частина п/п НОМЕР_3 в/ч НОМЕР_1 розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, відстань між містом його проживання та містом вступу та військову службу (місто Полтава) складає більше 100 кілометрів, однак відповідачем не було виплачено підйомну допомогу. Рапорту про виплату підйомної допомоги він не подав, оскільки проходив військову службу на посаді курсанта, немає юридичної освіти та відповідно він не був обізнаний про наявність у нього такого права. Окрім цього, він з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року проходив військову службу у в/ч п/п НОМЕР_3 військова частина НОМЕР_1 та з 24.06.2017 року по 06.02.2019 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 . Під час проходження військової служби відбулась інфляція споживчих цін, яка перевищувала поріг 103%. Однак, відповідачами протиправно не було проведено індексацію його грошового забезпечення за період проходження служби. Також позивач вказує, що отримав посвідчення учасника бойових дій та відповідно, як учасник бойових дій, отримав право на щорічну додаткову відпустку учасника бойових дій (14 днів на рік). Під час його звільнення з військової служби в/ч НОМЕР_2 , яка є розпорядником бюджетних коштів та відповідає за майнові зобов`язання, протиправно не нарахувала та не виплатила йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 - 2019 роки. 
Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , у відзиві на позов відповідач в/ч НОМЕР_1 зазначив, що в/ч п/п НОМЕР_3 та в/ч НОМЕР_1 є однією і тією ж самою військовою частиною, яка у зв`язку з військовою доцільністю у відповідні періоди часу мала різні умовні найменування. Станом на поточний момент діє умовне найменування – в/ч НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_1 не є закладом освіти, оскільки не здійснює освітньої діяльності у розумінні Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 року № 2145-УІІІ, не має відповідної ліцензії, не має компетенції щодо видачі документів про освіту (дипломів і т.п.) та не укладає контракти на проходження навчання, як того вимагає законодавство про освіту та проходження військової служби. Військова частина НОМЕР_1 є окремим структурним елементом Збройних Сил України, яка виконує встановлені для неї завдання та функції, визначені специфікою її діяльності як навчально-тренувального центру, тобто військовою частиною, на базі якої військовослужбовці проходять підготовку щодо певних військових спеціальностей. Щодо вимог про виплату одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, відповідач зазначив, що дана вимога не ґрунтується на законі, оскільки зазначений вид грошової допомоги був встановлений п. 8 п. 6 Постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року, тобто вже набагато пізніше моменту виключення позивача із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 (24.06.2017 року). Щодо вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року, відповідач зазначає, що для новоприйнятих військовослужбовців обчислення індексу для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем зарахування на відповідну посаду. Позивач був зарахований на посаду курсанта в/ч НОМЕР_1 з 26.02.2017 року, таким чином для нього базовим місяцем є лютий 2017 року. З урахуванням інфляції за травень 2017 року, індекс споживчих цін наростаючим підсумком за період березень травень 2017 року. склав 104,5 і перебільшив поріг індексації. У зв`язку з тим, що індекс інфляції за травень 2017 року було опубліковано у червні 2017 року, то за вищевказаного порядку індексації підлягало грошове забезпечення за липень 2017 року., тобто тоді, коли позивач вже не проходив службу у військовій частині, отже у період проходження позивачем служби у в/ч НОМЕР_1 у нього не виникало права на індексацію грошового забезпечення. Щодо вимог про нарахування та виплату підйомної допомоги відповідач зазначив, що як свідчить зміст наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2017 року № 54, позивач на момент прибуття до даної частини не проходив військової служби за контрактом (контракт про проходження такої службу був укладений нею вже після прибуття), також позивач не переїжджав до нового місця служби (в/ч НОМЕР_1 є першим місцем служби позивача). Згідно з положеннями пункту 18.2 Наказу № 370, підйомна допомога не виплачується військовослужбовцям, направленим безпосередньо після зарахування на військову службу із запасу, на навчання у військовий навчальний заклад, термін навчання в якому півроку і менше. Вказане свідчить про незаконність і необґрунтованість твердження представника позивача, що останній має право на виплату йому підйомної допомоги у період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .
          Заперечуючи вимоги позивача ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов відповідач в/ч НОМЕР_2 , зазначив, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. У відповідності до Довідки від 10.02.2021 року № 171 позивачем отримувалась індексація грошового забезпечення у період з грудня 2018 року й до звільнення з військової служби. Щодо компенсації відпусток представник відповідача вказав, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було припинено надання будь - яких відпусток, окрім тих, що визначені в ст. 10-1Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Виходячи з вищевикладеного, позивач не мав права на отримання даного виду відпусток, отже і права на компенсацію за неї.
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року (справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.
          Визнана протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року.
          Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року.
          Визнана протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 24.06.2017 року по 31.10.2018 року, з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 01.02.2019 року по 06.02.2019 року.
          Військова частина НОМЕР_2 зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період.
          Визнана протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки.
          Військова частина НОМЕР_2 зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
          В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
          За рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_2 на корись позивача стягнуто 1.500 грн у відшкодування судових витрат – витрат на професійну правничу допомогу.
За рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_1 на корись позивача стягнуто 1.500 грн у відшкодування судових витрат – витрат на професійну правничу допомогу.
Судове рішення вмотивовано тим, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Стосовно посилання в/ч НОМЕР_2 на відсутність достатнього об`єму бюджетного асигнування, який би дозволив нарахувати крім основних складових грошового забезпечення, індексацію згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», суд зазначив, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
З посиланням на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 05.02.2020 року у справі № 825/565/17, від 19.07.2019 року у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 року у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 року у справі № 620/1892/19, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року та протиправну бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо ненарахування та не виплати позивачу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 24.06.2017 року по 31.10.2018 року, з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 01.02.2019 року по 06.02.2019 року. Та як наслідок наявність підстав для зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року; зобов`язання в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 24.06.2017 року по 31.10.2018 року, з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 01.02.2019 року по 06.02.2019 року. В іншій частині цих вимог суд відмовив, з огляду на встановлене про здійснення в/ч НОМЕР_2 нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за листопад 2018 року та січень 2019 року.
Судом враховані висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року по справі № 620/4218/ про те, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при звільненні з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2018 та 2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій.
Судом також зазначено, що ані Постанова № 704, ані Порядок № 260 не передбачають виплату одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту на проходження військової служби особам, які уклали перший контракт на проходження військової служби до набрання чинності Постанови № 704, тобто до 01.03.2018 року.
З наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 в період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року, тобто до 01.03.2018 року, відповідно, у в/ч НОМЕР_1 не виникло обов`язку щодо виплати на користь позивача одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту.
Крім того судом зазначено, що підставою для її виплати є, зокрема, переїзд до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду під час проходження військової служби за контрактом.
Підйомна допомога виплачується військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом та які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.
Зі змісту наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2017 року № 54 вбачається, що позивач на момент прибуття до даної частини не проходив військової служби за контрактом, оскільки контракт про проходження такої службу був укладений нею вже після прибуття, також судом не встановлено факт переїзду позивача до нового місця служби, оскільки військова частина НОМЕР_1 є першим місцем служби позивача за контрактом.
При цьому, пунктом 18.2 Наказу № 370 передбачено, що підйомна допомога не виплачується військовослужбовцям, направленим безпосередньо після зарахування на військову службу із запасу, на навчання у військовий навчальний заклад, термін навчання в якому півроку і менше.
Судом встановлено, що позивач прибув для проходження фахової підготовки та наказом командира в/ч п\п НОМЕР_3 (по особовому складу) від 26.02.2017 року № 18-РС прийнятий на військову службу за контрактом і призначений на посаду курсанта навчального взводу зв`язку навчальної роти зв`язку навчального батальйону зв`язку, при цьому термін навчання складав менше півроку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в/ч НОМЕР_1 не було допущено протиправної бездіяльності щодо невиплати позивачу підйомної допомоги як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення, оскільки позивач станом на час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 не набув права на її отримання.
Судом вказано, що відповідно до вимог ч. 9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.
На підтвердження понесених витрат представником позивача надано до суду: договір про надання правової допомоги від 10.12.2020 року, реєстр дій та витрат на правовий захист від 10.12.2020 року, акт виконаних робіт від 13.01.2021 року, рахунок на оплату № 313 від 10.12.2020 року, копію квитанції від 11.12.2020 року на загальну суму 8004,00 грн., копію меморіального ордера від 11.12.2020 року.
Судом встановлено, що п. 4.1 договору про надання правової допомоги від 10.12.2020 року передбачено, що за виконання зобов`язань, передбачених даним Договором, ЗАМОВНИК зобов`язується готівкою грошові кошти в розмірі 8004 (вісім тисяч чотири) гривні, 00 коп., які ЗАМОВНИК вносить ВИКОНАВЦЮ на розрахунковий рахунок.
Зі змісту акту виконаних робіт від 13.01.2021 року вбачається, що ряд послуг, які надавалися позивачу не є доцільними, дублюють одна одну, не мали впливу на хід розгляду справи та не потребують спеціальних професійних навиків (копіювання додатків до позовної заяви, комплектування матеріалів позовної заяви, подання позову до суду). Деякі види наданих послуг, такі як проведення юридичної консультації Клієнту стосовно звернення до суду, рекомендації щодо збору доказів необхідних для обґрунтування позову у даній категорії справи, укладання договору про надання правової допомоги, планування роботи по справі, з вивченням наданих клієнтом матеріалів та документації, складанням переліку та плану адвокатських заходів надання правової допомоги, підбір нормативної бази, є, на думку суду, подібними діями представника позивача під час яких здійснюється формування позиції позивача при підготовці адміністративного позову щодо спірних правовідносин, аналізу судової практики, надання пояснень, тощо. Окрім цього, представником позивача віднесено до витрат на правничу допомогу - виконання судового рішення, що виходить за межі визначення судових витрат на правничу допомогу.
Суд зазначив, що даний адміністративний позов не є складним, відноситься до справ незначної складності та Верховним Судом висловлена стала позиція щодо спірних правовідносин в частині позовних вимог.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, вартість такої послуги, а саме, 8004,00 грн., в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною.
Крім того, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга № 31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.
Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.
На підставі викладеного, з урахуванням співмірності та з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 500,00 грн.), понесених у зв`язку з розглядом справи, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_1 у розмірі 1500,00 грн. (у т.ч. ПДВ 250,00 грн.) та за рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_2 у розмірі 1500,00 грн. (у т.ч. ПДВ 250,00 грн.)
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 просить його скасувати в частині, якою судом задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексації грошового забезпечення за означений період та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , зазначаючи, що суд першої інстанції дійшов своїх висновків за невідповідності висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, а також за неправильного застосування норм матеріального права.
Відповідач вказує, що індексація грошового забезпечення військовослужбовця базується на двох ключових елементах: базовому місяці та коефіцієнті індексації. Базовий місяць – місяць зарахування військовослужбовця на відповідну посаду, а коефіцієнт індексації обчислюється на основі щомісячних інфляції, які публікуються Держстатом.
Позивач був зарахований на посаду курсанта в/ч НОМЕР_1 з 26.02.2017 року, у зв`язку з чим відповідач вважає, що базовим місцем для нього є лютий 2017 року. З урахуванням індексу інфляції за травень 2017 року індекс споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком за період березень-травень склав 104,5 і перебільшив поріг індексації. У зв`язку з тим, що індекс інфляції за травень 2017 року було опубліковано у червні 2017 року, то за вищевказаного порядку індексації підлягало грошове забезпечення за липень 2017 року, тобто тоді, коли позивач вже був виключений із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .
Також в/ч НОМЕР_5 вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про зобов`язання в/ч нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплати індексації грошового забезпечення за період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року.
Доводи, покладені позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу, за своєю суттю аналогічні підставам, наведеним позивачем в адміністративному позові.
На час розгляду справи відзив на апеляційну скаргу від відповідача військової частини НОМЕР_2 та пояснень від третіх осіб до суду апеляційної інстанції не надійшло, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). 
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід в оскаржуваній частині залишити без змін, з огляду на наступне.
Положеннями ст. 1 Закон України від 03.07.1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, далі -  Закон № 1282-ХІІ) визначено, що індексація грошових доходів населення, це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. 
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Судом установлено, що наказом командира військової частини – польова пошта НОМЕР_3 (по особовому складу) від 26.02.2017 року № 18-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 , який прибув із військового комісаріату для проходження фахової підготовки, прийнято на військову службу за контрактом і призначено на посаду курсанта навчального взводу зв`язку навчальної роти зв`язку навчального батальйону зв`язку.
Наказом командира військової частини – польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 26.02.2017 року № 54 ОСОБА_1 , курсанта 5 навчальної роти зв`язку 2 навчального батальйону, з 26.02.2017 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення - з 27.02.2017 року, курсанту встановлений посадовий оклад по 1 тарифному розряду 450 грн (а.с. 78).
Підпунктом 4.7 розділу IV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом МО України від 11.06.2008 року № 260 (в редакції, що булла чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначалось, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, до дня, з якого вони стали до виконання обов`язків за посадами, виплачуються:
прийнятим із числа військовослужбовців строкової військової служби - посадові оклади в розмірах за раніше займаними посадами;
прийнятим із числа військовослужбовців, які закінчили військові коледжі, навчальні центри та навчальні підрозділи з підготовки осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, військових навчальних закладів, - мінімальний посадовий оклад за I тарифним розрядом;
прийнятим на військову службу за контрактом - мінімальний посадовий оклад за I тарифним розрядом із дня зарахування до списків особового складу військової частини.
Схема посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом визначалася Додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.01.2008 року і втратила чинність у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (179 ОНТЦ, в/ч НОМЕР_1 , пп НОМЕР_3 - навчальний центр військ зв`язку в структурі Збройних сил України) від 24.06.2017 року № 156 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_1 , який пройшов фахову підготовку, з 24.06.2017 року виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 25.06.2017 року, як такого, що вибув до нового місця служби, - польова пошта НОМЕР_4 , м. Часів ЯР Донецької області, згідно із наказом першого заступника МО України від 23.06.2017 року № 39-РС – начальником радіостанції взводу зв`язку (а.с. 79).
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі – Порядок № 1078 в редакції, що була чинною під час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 5 Порядку № 1078, в редакції, яка застосовується з 01.12.2015 року, визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Приклади проведення індексації грошових доходів громадян у разі їх підвищення наведено у додатку 4.
У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією враховується рівень такого підвищення.
Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом.
Приклад обчислення суми індексації у разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції наведено у додатку 5.
У разі коли індекс споживчих цін для проведення індексації, розрахований наростаючим підсумком, перевищив 10 відсотків, Кабінет Міністрів України приймає рішення про підвищення тарифних ставок (окладів) працівникам бюджетної сфери, органам державної влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів з урахуванням суми індексації, яка складається на момент підвищення.
Працівникам підприємств i організацій, які перебувають на госпрозрахунку, підвищення заробітної плати у зв`язку із зростанням рівня інфляції провадиться у порядку, визначеному у колективних договорах, але не нижче норм, визначених Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та положень цього Порядку».
Колегія суддів зазначає, що відповідно до змін, внесених до Порядку № 1078 постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, місяцем підвищення тарифних ставок (окладів) («базовим» місяцем) є місяць у якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового забезпечення, стипендій, виплат по соціальному страхуванню або збільшення грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплат/грошового забезпечення). Однак місяць підвищення (колишній «базовий») визначають при збільшенні зарплат/грошового забезпечення тільки у випадку, якщо підвищена тарифна ставка (оклад).
Відповідно до п. 10-2 Порядку № 1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Колегія суддів вважає, що з 01.12.2015 року слід дотримуватися єдиного підходу при визначенні базового місяця та розрахунку приросту індексу споживчих цін і, починаючи з грудня 2015 року умовний базовий місяць підлягає перегляду, а саме, - із застосуванням базового місяця, визначеного за старими правилами індексації, тобто місяця останнього підвищення окладу за посадою, яку займав позивач ОСОБА_1 .
Пунктом 14 Порядку № 1078 установлено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.
Із змісту листів Мінсоцполітики від 29.12.2017 року за № 122/0/66-17 та від 15.04.2020 року № 49/0/214-20 вбачається аналогічний підхід до визначення базового місяця і розрахунку приросту індексу споживчих цін з 01.12.2015 року при обчисленні розміру індексації грошового забезпечення.
Підвищення посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за посадою яку зайняв 26.02.2017 року позивач ОСОБА_1 відбулось з 01.01.2008 року у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Додаток № 6 (була чинною до 01.03.2018 року). 
Таким чином, відповідно до абз. 1 і 2 п. 5 Порядку № 1078 у місяці підвищення посадового окладу (тарифної ставки), а саме, – у січні 2008 року, індекс споживчих цін (ІСЦ) приймають за 1 або 100 %. Для подальшої індексації ІСЦ обчислюють наростаючим підсумком з місяця, наступного за місяцем такого підвищення, тобто – з лютого 2008 року При цьому нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції (пп. 3 і 4 ст. 4 Закону № 1282-ХІІ, п. 11 Порядку № 1078). Це означає, що місяць підвищення окладу (ставки) є «базовим» і далі почалося обчислення ІСЦ для проведення подальшої індексації грошового забезпечення позивача ОСОБА_1 (поки не буде перевищено поріг індексації у розмірі 103 %). 
Окрім того, за загальним правилом, індексація в місяці підвищення заробітної плати/грошового забезпечення проводиться шляхом порівняння суми підвищення та суми поточної індексації (п. 5 Порядку № 1078).
Колегія суддів зауважує, що якщо в результаті такого порівняння сума підвищення зарплати/грошового забезпечення:
а) більше суми індексації, то зарплату/грошове забезпечення в цьому місяці не індексують;
б) менше суми індексації, то в цьому місяці необхідно розрахувати фіксовану суму індексації. Вона визначається як різниця між сумою можливої індексації (яка могла бути нарахована в місяці підвищення доходу) та сумою підвищення окладу.
Отже, дата з якою у позивача настає право на індексацію грошового забезпечення, а також яким буде коефіцієнт поточної індексації і розмір фіксованої суми індексації, залежить від розміру приросту величини споживчих цін. Сума індексації визначається як результат множення доходу, що підлягає індексації, на величину приросту споживчих цін, поділений на 100. Нарахування індексації здійснюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому Держстатом опубліковано індекс інфляції (абз 10 п. 5 Порядку № 1078).
За наведених обставин, колегія суддів не погоджується з твердженнями відповідача про те, що оскільки позивач ОСОБА_1 був зарахований на посаду курсанта в/ч НОМЕР_1 (в/ч п/п НОМЕР_3 ) з 26.02.2017 року, то місяцем підвищення окладу за посадою («базовим» місяцем) для застосування формули розрахунку індексації грошового забезпечення слід вважати лютий 2017 року.
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 за у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «;Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. При цьому, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Постановою від 09.12.2015 року № 1013 пункт 6 Порядку № 1078 доповнено абзацом наступного змісту: «Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік».
Законом України від 28.12.2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» Розділ VI ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, зокрема, що норми і положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., N 15, ст. 111) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 14 розділу Ш Прикінцеві положення Закону України від 28.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», Кабінету Міністрів України запропоновано за результатами першого півріччя 2015 року та з урахуванням економічної ситуації затвердити порядок проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат.
Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України 28.12.2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що Кабінетом Міністрів України на 2015 рік затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У зв`язку з цим Кабінетом Міністрів України 09.12.2015 року прийнята постанова № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».
Пунктом 7 наказу Міністерства оборони України від 09.02.2017 року № 88 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік» передбачено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2017 році здійснюється за нормами, установленими законодавством України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення з дотриманням такого порядку:
– в першу чергу – щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції;
– в другу чергу – розрахунки зі звільненими;
– в третю чергу – грошова допомога на оздоровлення;
– в четверту чергу – інші одноразові додаткові види грошового забезпечення за наявністю коштів.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09.06.2016 року № 252/10/136-16 проведення індексації грошових доходів, зокрема, грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі.
Згідно з пп. 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 року № 5, яка поширюється на всіх юридичних осіб та їх відокремлені підрозділи незалежно від форм власності й організаційно-правових форм господарювання, - суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників/грошового забезпечення військовослужбовців, відносяться до фонду додаткової заробітної плати/грошового забезпечення.
Видатки на індексацію зарплати/грошового забезпечення плануються в кошторисі бюджетної установи на відповідний бюджетний рік. Кошторис бюджетної установи відповідно до Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228, є основним плановим фінансовим документом бюджетної установи. Кошторисом установлюються на бюджетний період повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень. Показники видатків бюджету та надання кредитів із бюджету, що включаються до проекту кошторису, мають бути обґрунтовані відповідними розрахунками за кожним КЕКВ.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Колегія суддів зазначає, що судам першої та апеляційної інстанцій відповідач в/ч НОМЕР_1 не надав доказів відсутності (не передбачення) у межах наданих асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 у 2017 році видатків на індексацію їх грошового забезпечення. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації його грошового забезпечення у період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року та про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату такої індексації.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року, оскільки в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення відсутнє таке визначення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 не вмотивовані незгодою відповідача – в/ч НОМЕР_1 із судовим рішенням в частині проведеного судом розподілу судових витрат, а саме, - понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегія суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 9, ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року в частині, якою визнана протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року та військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 26.02.2017 року по 24.06.2017 року – без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова