ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2072/21	

головуючий суддя І інстанції – Кисіль Р.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного  виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року в адміністративній справі №280/2072/21 за позовом   ОСОБА_1  до  Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клименко Роман Васильович,   третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Качай гроші"  про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клименко Роман Васильович,   третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Качай гроші", в якому просила:
- визнати протиправними дії відповідача щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №91570, виданого 31.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича; 
- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 26.02.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №63948980.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1  було задоволено.
Визнано протиправними та скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, прийняті у виконавчому провадженні №63948980 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №91570 від 31.10.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.12.2020; постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 17.12.2020; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 17.12.2020; постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи від 26.02.2021, якими звернене стягнення на доходи ОСОБА_1 від Комунальної установи «Центр культури та дозвілля, сім`ї, молоді, спорту та туризму» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Відраднівського закладу загальної середньої освіти Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що фактичне місце проживання особи може відрізнятись від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Зауважено, що приписами чинного законодавства не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити виконавчі дії спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.
ОСОБА_1   було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, 16.12.2020 до відповідача надійшла заява стягувача (третьої особи) про примусове виконання рішення від 07.12.2020 б/н.
17.12.2020 відповідачем було відкрите виконавче провадження №63948980. Зазначене виконавче провадження відкрите з приводу примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №91570, виданого 31.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 18441,00 грн.
Також, 17.12.2020 відповідачем, в межах зазначеного виконавчого провадження, прийняті постанови: про стягнення з боржника основної винагороди – 1844,10 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження – 669,00 грн.
17.12.2020 відповідачем вчинений запит до Державної податкової служби України щодо джерел отримання боржником доходів та отримана відповідь на цей запит.
Постановами відповідача від 26.02.2021 було звернене стягнення на доходи позивача від Комунальної установи «Центр культури та дозвілля, сім`ї, молоді, спорту та туризму» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, від Відраднівського закладу загальної середньої освіти Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Не погодившись із вказаними постановами, позивач  звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон №1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.
Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.
Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»  приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Приписами ч.ч. 1, 2 ст.  25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Зі змісту наведених правових приписів вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку – виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Також, в силу частин першої та другої статті 4 Закону №1403-VIII приватний  виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, а також повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Відповідно до статті 16 Закону №1403-VIII, приватний виконавець є особою, уповноваженою державою на примусове виконання рішень, тобто є суб`єктом владних повноважень, на дії якої поширюються вимоги, встановлені статтею 2 КАС України. Зокрема, суб`єкти владних повноважень мають приймати рішення (вчиняти дії) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та неупереджено.
Щодо відсутності у чинному законодавстві вимог відносно здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації боржника, то  колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (частина перша статті 24 Закону). Водночас визначення місця проживання та місця перебування наведено у Законі №1382-IV, відповідно до якого місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Виходячи з приписів статті 6 Закону №1382-IV, місце проживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто Закон №1382-IV пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання.
Отже, відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідатиме принципу юридичної визначеності, вимогам, установленим частиною другою статті 2 КАС України та вимогам статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, частина друга статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує місце виконання рішення приватним виконавцем з фактичним місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходженням боржника - юридичної особи, а не з адресою, зазначеною у виконавчому документі, як це, наприклад, закріплено у частині першій статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.07.2021 року по справі № 380/9335/20, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як свідчать встановлені обставини справи, приватний виконавець Клименко Роман Васильович здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.
Згідно копії паспорта позивача №   НОМЕР_1 , зареєстрованим місцем останньої з 18.12.1993 року  є АДРЕСА_1 .
В своїх поясненнях позивач зазначив, що фактичним місцем проживання останньої є АДРЕСА_2 .
Відповідно до виконавчого напису № 91570, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, місцем реєстрації позивача є АДРЕСА_3 , а адреса місця проживання визначена: АДРЕСА_4 .
Крім того, згідно копії договору про надання кредиту від 12.11.2007 року № 8/2007/980-К/7028-ПП, яка наявна в матеріалах виконавчого провадження,  адреса реєстрації  позивача визначена: АДРЕСА_3 .
Доказів наявності будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу приватного виконавця) відповідачем до суду подано не було.
Також, відомостей стосовно відкритих рахунків позивача в банківських установах, зареєстрованих в м. Києві, відповідачем до суду подано не було.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідач порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки, володіючи інформацією щодо місця реєстрації позивача (боржника), що не належить до його виконавчого округу, прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що свідчить про протиправність прийняття відповідачем спірних рішень та необхідності їх скасування.
Що стосується посилань відповідача на те, що приписами чинного законодавства  не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити дії на перевірку інформації стосовно місця проживання позивача, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що аналізуючи положення статей 9, 18 Закону №1404-VІІІ, положення статті 27 Закону №1403-VIII, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5942-VI, виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись.
Таким чином, відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.
Також, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження  від 17.12.2020 року № 63948980 підлягає скасуванню, то відповідно постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 17.12.2020,  про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 17.12.2020 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи від 26.02.2021 також підлягають скасуванню.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року в адміністративній справі №280/2072/21 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених  п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко