Справа № 459/121/20                                Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І. 
Провадження № 22-ц/811/3133/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Мікуш Ю.Р.
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
З участю: позивача ОСОБА_1 та її представника- адвоката Бордюка М.Й.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №459/121/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позово  ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 про визнання автомобіля  особистою власністю та поділ депозиту  , -

в с т а н о в и в:

13.01.2020 р. ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, а саме: по 1/2 ідеальної частки у праві власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . 
12.03.2020 р. позивач ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила, крім квартири за адресою АДРЕСА_1 , також поділити інше спільне майно подружжя, а саме: визнати за нею право на 1/2 ідеальну частину у праві власності на автомобіль марки «Chevrolet Aveo» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . та стягнути з відповідача у її користь грошову компенсацію у сумі 70 466,00 грн. взамін її частки у даному майні, із визнанням права власності на нього в цілому за відповідачем (а.с. 62-64).
12.02.2020 р. відповідач пред`явив зустрічний позов, у якому просив визнати спільною сумісною власністю сторін депозитні кошти у сумі 6000,00 дол. США та стягнути 1/2 частину цих коштів у його користь. Вказав, що під час шлюбу позивачка у 2018 р. відкрила в банку депозитний вклад у сумі 6000,00 дол. США, тому ці кошти підлягають поділу у рівних частках. 
19.05.2020 р. відповідач подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив визнати його особистою приватною власністю автомобіль марки «Chevrolet Aveo» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Зазначив, що дане майно було придбане у травні 2009 р. за його особисті кошти, які він отримав у 2008-2009 рр. при виході на пенсію з шахти «Степова» в якості одноразової допомоги у зв`язку з втратою працездатності та страхових щомісячних виплат (а.с. 95-97).
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Проведено поділ спільного майна подружжя  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Визнано спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_2 та ОСОБА_1  квартиру по АДРЕСА_2 
Визнано за  ОСОБА_1  та  ОСОБА_2  право власності по 1/2 ідеальної частки квартири по АДРЕСА_2 , залишивши дану квартиру у їх спільній частковій власності.
Визнано автомобіль марки «Chevrolet Aveo» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
Визнано за  ОСОБА_2 та ОСОБА_1  право на 1/2 ідеальної частки автомобіля марки «Chevrolet Aveo» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
У решті вимог – відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2000,00 грн.
У задоволенні зустрічного позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя коштів у сумі 6000,00 дол. США, поділу таких, та визнання автомобіля марки «Chevrolet Aveo» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 особистою власністю – відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі зазначає, що не в повній мірі погоджується з рішенням суду, оскільки висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Стверджує, що грошові кошти за які був придбаний спірний автомобіль належали йому на праві особистої приватної власності, оскільки були виплачені йому шахтою «Степова» як одноразова допомога при виході на пенсію Червоноградським ВФССНВН як одноразова допомога у зв`язку з втратою працездатності, а також за страхові виплати які він отримує у зв`язку з втратою працездатності. Судом безпідставно зроблено висновок, що зазначене не дає підстав вважати, що спірний автомобіль придбаний за його особисті кошти. Крім цього, за час шлюбу на ім`я позивачки був відкритий депозитний рахунок куди вони спільно вклали кошти, які відкладали з пенсії та страхових виплат за втрату працездатності, а також від продажу квартири, яку дружина отримала як військовослужбовець на всю сім`ю, а тому дані кошти є спільною власністю подружжя та підлягають поділу. Суд при розгляді даної справи допустився неповного з`ясування обставин, неправильно застосував норми матеріального права, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зустрічний позов задовольнити. 
В порядку ст.360 ЦПК України позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Бордюка М.Й. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 17.02.2020р. рішенням Червоноградського міського суду Львівської області у справі №459/3484/19 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12.07.1997р. відділом ДРАЦС реєстраційної служби Червоноградського МУЮ Львівської області, актовий запис №231 (а.с.84).
13.05.2009р. ОСОБА_2 придбано транспортний засіб - автомобіль Chevrolet Aveo II SE 1.5, 2008 р.в., № кузова НОМЕР_2 за 91800,00 грн. (а.с.65).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.08.2018р. ОСОБА_1 належала на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_3 . Вказана квартира була приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на позивача ОСОБА_1 (а.с.73-74).
На підставі Договору купівлі-продажу від 19.02.2019р. ОСОБА_1 відчужила квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за 210700 грн.(а.с.80).
21.02.2019р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір №SAMDNWFD0072243504901 про розміщення депозитного вкладу на суму 6000 доларів США (а.с.81-82).
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає, що такі відповідають фактичним обставинам справи та судом надано належну правову оцінку, а тому, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Автомобіль Chevrolet Aveo II SE 1.5, 2008 р.в., № кузова НОМЕР_2 було придбано відповідачем ОСОБА_3 у 2009 році, тобто під час перебування сторін у шлюбі.
ОСОБА_3 обгрунтовує позицію належності йому вказаного автомобіля на праві особистої приватної власності тим, що такий придбано ним за кошти, отримані від виплати йому Червоноградським відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області страхових виплат та коштами, отриманими як одноразові допомоги у зв`язку із втратою працездатності та у зв`язку із виходом на пенсію.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦПК України.
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 3 ст.368, ч. 1 ст.369 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Верховний Суд України у своїх постановах - від 16.12.2015р. по справі № 6-2641цс15,- від 12.10.2016р. по справі № 6-846цс16 висловив наступну правову позицію щодо застосування норм СК України: «Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. 
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Виходячи зі змісту наведених норм матеріального права слідує висновок про те, що майно перебуває у спільній сумісній власності подружжя, доки іншим із подружжя не доведено протилежне, а саме: факт існування його особистої приватної власності на майно.
Частиною 4 ст. 55 СК України визначено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.
Відповідно до ч.5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Так, стороною відповідача ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування договору його обов`язкового особистого страхування чи добровільного особистого страхування та того, що страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю відповідача.
Натомість, отримані ОСОБА_3 грошові виплати від Червоноградського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області та одноразові допомоги у звязку із втратою працездатності та у звязку із виходом на пенсію не належать до страхових виплат, отриманих за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням і не можуть вважатися особистою власністю одного із подружжя.
Також положенням п.4 ч.1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду».
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Відповідно до змісту статей 1-3 Закону україни «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.Приватизація здійснюється шляхом, зокрема безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.
За змістом наведених правових норм власником приватизованого житла стає особа (особи), яка в установленому законом порядку взяла участь у його приватизації.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що спірна квартира була набута в результаті відповідних правочинів приватизації, купівлі-продажу належної йому нерухомості, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін, тому ОСОБА_1 є її єдиним власником.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що приватизоване майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя є безпідставними та спростовуються вищенаведеними та встановленими судами обставинами, оскільки набуте за Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь в приватизації.
А відтак, кошти, отримані ОСОБА_1 від відчуження майна, що належить їй на праві особистої власності є також її особистою приватною власністю.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 16 листопада 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В.Савуляк