ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/30699/20                                                                        Головуючий у І інстанції - Гарник К.Ю.
                                                                                                             Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  19 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                            Губської Л.В., 
          суддів:                                                                                Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантек» та Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантек» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мантек» звернулося до суду з даним позовом, в якому просило:
- скасувати рішення Комісії ДПС України про неврахування таблиці даних платників податків №1811960/36778425 від 06.08.2020;
- зобов`язати Державну податкову службу України відшкодувати упущену вигоду в розмірі 217 936, 74 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю оскаржуваного рішення, оскільки контролюючий орган приймаючи останнє порушив норми чинного законодавства, при цьому обмежившись лише формальною відміткою про, нібито, наявність в органах державної фіскальної служби податкової інформації, що свідчить про здійснення платником податків ризикових операцій. ДПС України не зазначило, яка саме інформація  з наданої позивачем є недостовірною та які саме операції позивача є ризиковими, тобто конкретні підстави для неврахування Таблиці платника податків.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ДПС України про неврахування таблиці даних платників податків №1811960/36778425 від 06.08.2020. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що сама по собі податкова інформація про здійснення платником податків ризикових операцій не є підставою для неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість, поданої товариством та  зареєстрованої у контролюючому органі. Відмовляючи у задоволені вимог щодо відшкодування моральної шкоди та упущеної вигоди, суд зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для задоволення позову в цій частині.
Не погоджуючись з судовим рішенням, Державна податкова служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт зазначає, що судом невірно застосовано приписи Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1165 від 11.12.2019, а тому оскаржуване рішення є правомірним. 
Позивачем також подану апеляційну скаргу, в якій він вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у відшкодуванні майнової та моральної шкоди, а також відшкодування судових витрат та прийняти нове про задоволення позовних вимог в цій частині. Свої доводи обґрунтовує тим, що докази про заподіяння йому майнової та моральної шкоди були подані ним разом з позовною заявою, а саме копії листів від контрагентів, у яких міститься інформація, що дані підприємства припинили співпрацю з позивачем на підставі того, що він був визнаний ризиковим, чим завдано шкоди його репутації, як надійного партнера. Також у додатках до позовної заяви було наведено детальний розрахунок збитків, які поніс позивач, проте суд першої інстанції не дослідив надані докази. Також апелянт звертає увагу, що розмір витрат на правову допомогу у даній справі є фіксованим, а тому детальний опис витраченого часу та робіт не потрібен.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просить залишити апеляційну скаргу останнього без задоволення, а його апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що товариство з обмеженою відповідальністю «Мантек» зареєстровано як юридична особа з 07.09.2020, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
До видів діяльності, серед інших, належить: 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний); 46.15 діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.44 оптова торгівля фарфором, скляним посудом і засобами для чищення; 46.49 оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 19.20 виробництво продуктів нафтоперероблення; 18.12 друкування іншої продукції; 46.72 оптова торгівля металами та металевими рудами; 46.77 оптова торгівля відходами та брухтом; 46.75 оптова торгівля хімічними продуктами; 35.23 торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи; 47.30 роздрібна торгівля пальним.
08.09.2017 позивач звернувся до Комісії регіонального рівня Головного управління ДПС у м. Києві із таблицею даних платника податків, яка зареєстрована 11.09.2017 за №2 та врахована згідно рішення №150983/36778425 від 11.09.2017.
В подальшому, 07.08.2020 ТОВ «Мантек» отримано рішення Комісії регіонального рівня - комісія з питань зупинена реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному державному реєстрі податкових накладних про неврахування таблиці даних платника податків №1811960/36778425 від 06.08.2020.
Не погоджуючись із такими рішеннями контролюючого органу та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Так. відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до п.п. 16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Розділ V Податкового кодексу України регулює порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, визначає платників податку, встановлює порядок реєстрації в якості платників ПДВ, визначає об`єкти оподаткування та розміри ставок податку, операції, які звільнені від оподаткування, а також, правила віднесення сум до складу податкового кредиту.
Механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, права та обов`язки їх членів визначає Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 за № 1165 (далі - Порядок № 1165).
У цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні: таблиця даних платника податку - зведена інформація, що подається платником податку до контролюючого органу, щодо кодів видів економічної діяльності платника податку згідно з Класифікатором видів економічної діяльності, кодів товарів згідно з УКТЗЕД та/або кодів послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України (п. 2 Порядку № 1165).
Пунктом 12 Порядку № 1165 встановлено, що платник податку має право подати до ДПС таблицю даних платника податку за встановленою формою (додаток 5).
У таблиці даних платника податку зазначаються: види економічної діяльності відповідно до КВЕД; коди товарів згідно з УКТЗЕД, що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України; коди послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України (п. 13 Порядку №1165).
Згідно з п. 14 Порядку № 1165 таблиця даних платника податку подається з поясненням, в якому зазначається вид діяльності, з посиланням на податкову та іншу звітність платника податку.
Відповідно до п.п. 15-18 Порядку № 1165, таблиця даних платника податку з поясненнями розглядається комісією регіонального рівня протягом п`яти робочих днів після її отримання.
Комісія регіонального рівня приймає рішення про врахування або неврахування таблиці даних платника податку, яке надсилається платнику податку в порядку, встановленому ст. 42 Кодексу (додаток 6).
У рішенні про неврахування таблиці даних платника податку в обов`язковому порядку зазначається причина такого неврахування.
Таблиця даних платника податку враховується ДПС в автоматичному режимі у разі, коли:
- така таблиця подається платниками податку - сільськогосподарськими товаровиробниками, включеними до Реєстру отримувачів бюджетної дотації відповідно до Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», та/або сільськогосподарськими товаровиробниками, які на 31.12.2016 застосовували спеціальний режим оподаткування відповідно до ст. 209 Кодексу (у редакції, що діяла на 31.12.2016) та мають у власності (право власності/користування) та/або на умовах оренди земельні ділянки, загальна площа яких становить не менш як 200 гектарів включно станом на 1 січня та які відображені в податковій звітності до 20 лютого поточного року (до 20 лютого поточного року враховується наявність таких ділянок за звітний період попереднього року), та у поданій таблиці даних платника податку зазначаються відомості про постачання (виготовлення) таких груп товарів за кодами згідно з УКТЗЕД, як живі тварини (код згідно з УКТЗЕД 01); риба і ракоподібні, молюски та інші водяні безхребетні (код згідно з УКТЗЕД 03); молоко та молочні продукти; яйця птиці; натуральний мед; їстівні продукти тваринного походження, в іншому місці не зазначені (код згідно з УКТЗЕД 04); овочі та деякі їстівні коренеплоди і бульби (код згідно з УКТЗЕД 07); їстівні плоди та горіхи; шкірки цитрусових або динь (код згідно з УКТЗЕД 08); зернові культури (код згідно з УКТЗЕД 10); насіння і плоди олійних рослин; інше насіння, плоди та зерна; технічні або лікарські рослини; солома і фураж (код згідно з УКТЗЕД 12);
- зазначена таблиця подається платниками податку, в яких значення показників D та P, розрахованих у порядку, встановленому пунктом 3 цього Порядку, мають такі розміри: D >0,02, P.
Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що рішення про неврахування таблиці даних платника податку в обов`язковому порядку повинно містити чітку підставу для такого неврахування.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, у спірному рішенні про неврахування таблиці даних платника податку підставою для відмови вказано про здійснення платником податку ризикових операцій, проте не конкретизовано, які саме придбано транспортні послуги та у яких ризикових платників податків.
Крім того, спірне рішення не містить ані посилань на господарську операцію, яка на думку відповідача є ризиковою, ані на підстави, за яких така операція визнана ризиковою, що свідчить про формальність прийнятого рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо безпідставності та неправомірності спірного рішення , при цьому,  доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм  права.
Щодо доводів апелянта-позивача колегія суддів зазначає наступне.
Так, положеннями ст. 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
При цьому, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
За приписами п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.
Так, на підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачем надано суду листи від контрагентів, зі змісту яких вбачається, що дані підприємства припиняють співпрацю з позивачем у зв`язку з тим, що його визнано ризиковим, що в подальшому позбавляє права на отримання податкового кредиту.
Колегія суддів критично ставиться до таких листів та звертає увагу, що неврахування таблиці даних не позбавляє платника податків права на реєстрацію податкових накладних, чіткий порядок реєстрації яких визначено Порядком №1165.
При цьому, позивач пов`язує моральну шкоду із завданими йому збитками внаслідок відмови контрагентів у співпраці з ним, проте, таке обґрунтування можливо віднести до упущеної вигоди, про відшкодування якої також наголошує позивач.
З даного приводу колегія суддів звертає увагу на наступне.
Так, у пункті 8  статті 16 ЦК України  зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1  ст. 22 ЦК України  особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил  ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до  ст. 22 ЦК України  у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Визначення поняття збитків наводяться також у ч. 2  ст. 224 Господарського кодексу України  (далі -  ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до ч. 4  ст. 623 ЦК України  при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки  закону  обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.05.2018 у справі №    750/8676/15-ц, а також Верховним Судом України в постанові від 18.05.2016 у справі № 6-237цс16.
Так, з наданих позивачем таблиць вбачається загальний дохід від операцій з контрагентами, період співпраці з ними та передбачуваний дохід за день від операцій з контрагентами. Проте, з даних документів не вбачається чіткого розрахунку упущеної позивачем вигоди на суму 217  936, 74 грн внаслідок протиправної бездіяльності податкового органу. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належних та допустимих доказів в обґрунтування понесеної шкоди позивачем не надано.
Щодо оскарження позивачем рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями ч.1, п. 1 ч.3 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч.4 та 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В силу ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У зазначеному рішенні підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).
При визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.
Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду договір про надання правничої (правової) допомоги від 15.10.2020 №01/18, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором надати замовнику визначені цим договором юридичні та адвокатські послуги, щодо захисту інтересів та надання правової допомоги замовнику (п. 1.1. розділу 1 договору).
У розділі 2 договору визначені порядок і строки надання послуг виконавцем, а у розділу 4 - порядок оплати за надання послуг, зокрема, у відповідності до пункту 4.1. розділу 4 договору порядок здійснення розрахунків.
Крім того, 22.10.2020 між виконавцем та замовником за договором укладено додаток №3, відповідно до якого виконавцем надані наступні послуги: ознайомлення з матеріалами та первинна консультація клієнта - 10 000, 00 грн, складання позовної заяви щодо скасування рішення комісії ДПС - 30 000, 00 грн.
Відповідно до платіжного доручення №243 від 04.11.2020 позивачем сплачено на рахунок адвокатського об`єднання «Фактор права» 40 000, 00 грн з призначенням платежу «оплата правничих послуг за Договору №01/18 від 15.10.2020, без ПДВ».
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що розмір витрат на правову допомогу у даній справі є фіксованим, а тому детальний опис витраченого часу та робіт не потрібен.
Проте колегія суддів, звертає увагу, що договір про надання правничої (правової) допомоги від 15.10.2020 №01/18 не містить фіксованого розміру (40  000, 00 грн), а тому висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на надання правничої допомоги, як і доказів того, що адвокатським об`єднанням «Фактор Права» правнича (правова) допомоги була надана саме в межах предмета спору у даній справі, є вірним.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що дана справа є типовою, цей спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині виготовлення правової позиції щодо можливості заявлення позову до Окружного адміністративного суду міста Києва та складання тексту позовної заяви.
Отже, доводи апеляційних скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
         Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантек» та Державної податкової служби України - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                          Л.В. Губська

Судді:                                                                                                              О.В. Епель

                                                                                                                        О.В. Карпушова