УХВАЛА

06 жовтня 2021 року 
м. Київ

Справа №  912/96/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Господарського суду Кіровоградської області
(суддя - Кабакова В.Г.)
від 17.05.2021

та постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуючий - Коваль Л.А., судді - Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.)
від 26.08.2021

у справі за позовом  ОСОБА_1 
до: 1. Фермерського господарства "Степове";
2.  ОСОБА_2 ; 
3.  ОСОБА_3 
про витребування майна та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

1.          Позивач звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Фермерського господарства "Степове" та ОСОБА_2 з вимогами (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 22.02.2021) про:

- витребування від відповідачів на користь позивача майна фермерського господарства "Степове" як цілісного майнового комплексу, до складу якого входить майно, набуте фермерським господарством на підставах, що не заборонені законом, в тому числі майно (рухоме та нерухоме), що належить фермерському господарству, право оренди земельних ділянок, майнові права та інші права, що належать фермерському господарству;

- зобов`язання уповноваженого суб`єкта державної реєстрації за ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вчинити необхідні реєстраційні дії щодо реєстрації за позивачем прав єдиного засновника фермерського господарства "Степове".

2.          Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 17.05.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.08.2021, у задоволенні позову відмовлено повністю.

3.          07.09.2021 позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (зареєстровано Верховним Судом 16.09.2021).

4.          24.09.2021 до Верховного Суду від відповідачів 1 та 2 надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження, в обґрунтування якого зазначають, що касаційну скаргу оформлено з порушенням вимог, встановлених статтею 290 ГПК України, оскільки  оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник не зазначив, яку саме норму права суди застосували неправильно, натомість в касаційній скарзі лише перелічені постанови Верховного Суду, прийняті на підставі різних фактичних обставин справи та з приводу абсолютно різних взаємовідносин між сторонами спорів, в тому числі і в податковому спорі, що належить до юрисдикції адміністративних судів. З огляду на зазначене просять у відкритті касаційного провадження відмовити.

5.          Перевіривши форму і зміст касаційної скарги, розглянувши заперечення проти відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

6.           Згідно з пунктом 5 частини 2  статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

7.          Так, відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

8.          Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

9.          Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою касаційного оскарження скаржник вважає наявність випадків, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України. 

10.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини 2 статті 290 цього Кодексу).

11.          У цьому випадку необхідно чітко вказати:   

1)          норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 
2)            навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;  
3)          навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;  
4)          обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

12.          При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини 2 статті 287 ГПК України, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

13.          Критеріями визначення подібності правовідносин в іншій аналогічній справі є: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет) (ухвала об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19).

14.          Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п.  32 постанови від 27.03.2018 №  910/17999/16; п.  38 постанови від 25.04.2018 №  925/3/17, п. 40 постанови від 16.05.2018 № 910/24257/16).

15.          Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (п.    6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №  910/719/19, п.  5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; п.    8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

16.          Так, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не застосували норми статті 22 Закону України "Про Фермерське господарство" та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у пунктах 4.1.-4.8. постанови Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 904/686/19 та від 16.04.2021 у справі № 802/899/18-а (провадження № К/9901/63000/18), посилається на норми статей 178, 190, 328, частини 1 статті 334 ЦК України, статей 19, 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" та неврахування висновків, викладених у пунктах 7.1.9, 7.1.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 906/1336/19 (провадження № 12-2гс21), пункти 5.30-5.38 постанови  Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 910/17777/19.

17.          Також скаржник зазначає, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 908/2606/18, яка використана судом, не підлягає застосуванню, оскільки правовідносини не є подібними зі справою, яка переглядається.

18.          Натомість скаржник не наводить обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справах, в яких Верховний Суд, на думку скаржника, виклав свої висновки щодо застосування норм права, що не відповідає вимогам статті 290 ГПК України та є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

19.          Крім того, в касаційній скарзі скаржник зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме статті 79 ГПК України, проте підставу касаційного оскарження відповідно до частини 2 статті 287 цього Кодексу не визначає.

20.          У разі, якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права відповідно до пункту 1 частини 1 статті 287 ГПК України, то підставою касаційного оскарження є пункт 4 частини 2 статті 287 цього Кодексу. 

21.          Верховний Суд зауважує, що відповідно до цього пункту не всі процесуальні порушення є підставою для касаційного оскарження.

22.          У разі оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

23.          При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини 3    статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

24.          У касаційній скарзі відсутні посилання як на підставу касаційного оскарження передбаченої частиною 2 статті 287 ГПК України щодо порушення норм процесуального права, так і на будь-яку підставу із передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

25.          Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

26.          Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

27.          Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

28.          За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункти 1, 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір"). 

29.          Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

30.          Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 6 Закону України ''Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

31.           ОСОБА_1 звернувся з позовом у 2021 році, в якому заявлено майнову і немайнову вимоги.

32.          Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з 1 січня установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн.

33.          Отже, відповідно до вимог касаційної скарги та ціни позову, заявник за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 9 985, 00 грн (200 % від (2 722, 50 (вимога майнового характеру) + 2 270,00 грн (вимога немайнового характеру) = 4 992,50 грн)).

34.          До касаційної скарги додано платіжне доручення № ПН2643422 від 07.09.2021, яке підтверджує сплату судового збору у сумі 5 445,00 грн, тобто у меншому розмірі, ніж встановлено законом. Сума судового збору, яку необхідно доплатити заявнику, складає 4 540,00 грн.

35.          Відповідно до частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 

Керуючись нормами статей 174, 234, 288 пункту 5 частини 2,  пункту 2 частини 4 статті 290, частини 2 статті 292 ГПК  України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.05.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.08.2021 у справі № 912/96/21 залишити без руху.

2.          Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

-          привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах  16-18, 19-25 цієї ухвали;

-          уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання;

- надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 4 540, 00 грн.

3.          Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                               І. Кондратова