УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/2157/20 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С. 
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року                                                                      м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.,
суддів Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 285/2157/20 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Акціонерне товариство «ВТБ Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2020 року, яке ухвалене суддею Бєлкіною Д.С. у м. Баранівка (повний текст складено 23.12.2021),
встановив:
Позивач АТ «ТАСКОМБАНК» 11 червня 2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість, що виникла у зв`язку з невиконанням вимог кредитного договору № R53413272799B, укладеного 11 червня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 , за яким відповідач отримав у користування кредитні кошти у розмірі 216 000,00 грн строком до 11 червня 2017 року із встановленою відсотковою ставкою 22 % річних. Для забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 11 червня 2012 року укладено договір поруки № R53413272799B – П1.
Оскільки належним чином зобов`язання відповідачами не виконувались, станом на 27 грудня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 47 386,72 грн, яка складається із заборгованості 35 362,04 грн, а саме за тілом кредиту в сумі 21 891,04 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 13 471 грн та пені в сумі 12 024,68 грн, які позивач як правонаступник ПАТ «ВТБ Банк» і просить стягнути з відповідачів на свою користь.
Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2020 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (код ЄДРПОУ 09806443) заборгованість станом на 27 грудня 2019 року по кредитному договору № R53413272799B від 11 червня 2012 року на загальну суму 47 386,72 грн, в тому числі заборгованість по тілу кредиту в сумі 35362,04 грн, заборгованість за процентами в сумі 13 471,00 грн та заборгованість за пенею в сумі 12 024,68 грн, а також по 1 051,00 грн судового збору з кожного. 
В апеляційній скарзі представник відповідачів просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення – про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК». Представник скаржників посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. 
Зазначив, що позивачем не доведено, а районним судом не враховано обставини перерахування кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 та відсутність доказів на підтвердження цієї обставини. 
Представник відповідачів вказує на відсутність у матеріалах справи доказів направлення відповідачу ОСОБА_2 письмового повідомлення про відступлення прав вимоги, внаслідок чого останній не був обізнаний про заборгованість за кредитним договором. Так, і в розумінні ст. 76 ЦПК України матеріали справи не містять інформації щодо передачі права вимоги згідно договору поруки № R53413272799B – П1 від 11 червня 2012 року від АТ «ВТБ Банк» до АТ «ТАСКОМБАНК».
Представник скаржників зазначив, що оскільки оригінали кредитної справи на запит суду не надані, а ксерокопії документів не можуть бути доказами у справі, тому встановленні районним судом обставини викликають у представника сумнів щодо їх достовірності.
На думку представника скаржників, суд першої інстанції не врахував положення ч. 6 ст. 232 ГК України, внаслідок чого штрафні санкції з відповідачів стягнуто у перевищеному розмірі.
Процесуальне порушення полягає у не направленні відповідачам копії оскаржуваного рішення станом на дату подання апеляційної скарги.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14 червня 2021 року до участі у справі № 285/2157/20 залучено ТОВ «Вердикт Капітал» як правонаступника АТ «ТАСКОМБАНК».
02 вересня 2021 року від ТОВ «Вердикт Капітал» надійшов відзив, в якому представник просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2020 року - без змін. Представник заявника зазначив, що надані позивачем виписки по рахунку від 16 березня 2020 року є належними доказами заборгованості відповідачів, а ухвалене рішення узгоджується із нормами діючого законодавства України та позицією Великої Палати Верховного суду у аналогічних справах. Щодо відступлення права вимоги, на думку представника ТОВ «Вердикт Капітал» в даному випадку жодні негативні наслідки для кредитора не настають, оскільки позичальником не сплачено жодних платежів попередньому кредитору після відступлення права вимоги. 
На підставі ст.ст. 368, 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконують, не повідомлення боржника про заміну первісного кредитора не є підставою визнання правочину про відступлення права вимоги недійсним, позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності щодо основного зобов`язання. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За нормами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.
Згідно з положеннями ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю в три роки, перебіг якого починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
В силу ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк, а згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.
Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статті 517 ЦК України зазначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2017 року між ПАБ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R53413272799B, згідно якого банк надав останньому кредит в сумі 216 000,00 гривень на строк до 11 червня 2017 року зі сплатою відсотків 22% річних за користування споживчим кредитом (т. 1 а.с. 8-14, 15-18).
11 червня 2021 року між ПАБ «ВТБ Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № R53413272799B-П1, за яким поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком у повному обсязі зобов`язань позичальника за кредитним договором, включаючи повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування збитків, пов`язаних з порушенням виконання зобов`язань позичальником (т. 1 а.с. 19-21).
Згідно договору, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Публічним акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» № 270317нв від 27 березня 2017 року, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до божників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення (за винятком нотаріально посвідчених договорів забезпечення, право вимоги за якими відступається за окремим нотаріально посвідченим договором з реєстром таких договорів) та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (т. 1 а.с. 22-27, 33-41).
Згідно п. 4 вказаного договору ціна договору складає 17 165 065,96 грн (т. 1 а.с. 24) та відповідно до платіжного доручення № 309 від 27 березня 2017 року ПАТ «ТАСКОМБАНК» провів повний розрахунок за договором відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 270317нв від 27 березня 2017 року по вищевказаних кредитних зобов`язаннях (т. 1 а.с. 162).
За період користування кредитними коштами основним боржником були здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 16 березня 2020 року ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконав та станом на 27 грудня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 47 386,72 грн, а саме: заборгованість по тілу кредиту – 21362,04 грн, заборгованість за процентами – 13 471,00 грн, заборгованість за пенею – 12024,68 грн (т. 1 а.с. 28-32, 51, 52).
08 лютого 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу б/н, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором № R53413272799B (т. 1 а.с. 21-34) та договір б/н про відступлення прав за договорами поруки, в тому числі за договором № R53413272799B- П1 (т. 1 а.с. 35-50).
У відповідності до договору поруки поручитель ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Тому, з урахуванням встановлених обставин, колегія погоджується із висновками районного суду про наявність невиконаного грошового зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як поручителя, перед АТ «ТАСКОМБАНК».
Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не звернув уваги, що кредитний договір № R53413272799B був укладений строком до 11 червня 2017 року, а наданий розрахунок відсотків за користування кредитом здійснений станом на 27 грудня 2019 року, тобто поза межами строку дії договору. За таких обставин, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість станом на 11.06.2017 по кредитному договору № R53413272799B від 11 червня 2012 року на загальну суму 31 901,03 грн, в тому числі заборгованість по тілу кредиту в сумі 21 891,04 грн, заборгованість за процентами в сумі 1479,68 грн та заборгованість за пенею з 27.12.2018 по 26.12.2019 (в межах заявленого строку та строку позовної давності , визначеної кредитним договором) в сумі 8 530,31 грн.
Посилання представника відповідачів на недоведеність позивачем факту видачі кредитних коштів, колегія вважає безпідставними, оскільки часткове виконання боржником ОСОБА_1 погашення заборгованості за кредитним договором № R53413272799B від 11 червня 2012 року свідчить про визнання ним умов вказаного договору, а платіжне доручення № 60797 від 11.06.2012 про виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором (т. 1 а.с. 163).
Доводи представника відповідачів про відсутність у матеріалах справи оригіналу кредитної справи, що унеможливлює в повному обсязі встановити обставини справи суперечить принципу правомірності правочину, а матеріали справи не містять доказів того, що правочини, чинність яких викликає у представника відповідачів сумнів, визнані в судовому порядку недійсними.
Також, матеріали цивільної справи містять супровідні листи від 28 грудня 2020 року із вихідними номерами щодо направлення оскаржуваного рішення першої інстанції усім учасникам справи, зокрема і відповідачам (т. 1 а.с. 201-202).
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржників з висновками районного суду щодо встановлених обставин справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом зменшення розміру заборгованості за кредитним договором та пенею, а також судового збору.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь апелянтів сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу задовольнити частково. 
Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2020 року змінити.
Викласти абзаци 1-3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Позовні вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) заборгованість станом на 11.06.2017 по кредитному договору № R53413272799B від 11 червня 2012 року на загальну суму 31 901,03 грн (тридцять одна тисяча дев`ятсот одна гривня 03 копійки), в тому числі заборгованість по тілу кредиту в сумі 21 891,04 грн (двадцять одна тисяча вісімсот дев`яносто одна гривні 04 копійки), заборгованість за процентами в сумі 1479,68 грн (одна тисяча чотириста сімдесят дев`ять гривень 68 копійок) та заборгованість за пенею з 27.12.2018 по 26.12.2019 в сумі 8 530,31 грн (вісім тисяч п`ятсот тридцять гривень тридцять одна копійка).
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) витрати по сплаті судового збору в сумі 707,54 грн (сімсот сім гривень 54 копійки) з кожного».
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) по 515,50 грн (п`ятсот п`ятнадцять гривень 50 копійок) витрат по сплаті судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                               Судді

Повний текст постанови складено 04.11.2021