Справа № 444/2506/19                                Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/1628/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       09 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                             суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,    
секретаря Юзефович Ю.І.
                з участю відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 березня 2021 року в складі судді Ванівського Ю.М. у справі за позовом Акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
встановив:
У вересні 2019 року позивач АТ «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 13 жовтня 2008 р. між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є АТ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2476-004/08P, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 92 800,00 доларів США зі сплатою 14,49 % річних.
Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надав позичальнику обумовлену договором суму коштів.
Позичальник провів часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена, також позичальник допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка на 02.02.2018 року становить 2 462 370,51 грн.
З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору, позивач вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення пені та 3% річних.
Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 1 008 021,07 грн. та судовий збір 15 120,32 грн.
Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду 04 березня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Правекс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.
Рішення оскаржив позивач АТ «ПРАВЕКС-БАНК», вважає незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що між позичальником ОСОБА_2 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «ПРАВЕКС-БАНК», 13.10.2008 укладений кредитний договір № 2476-004/08Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 92800 дол. США до 13.10.2028 зі сплатою 14,49% річних.
Позичальник допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому станом на 02.02.2018 за позичальником обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у сумі 2462370,51 грн.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.01.2019 у справі № 450/722/18 за позовом ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У даній справі № 444/2506/19 кредитор скористався своїм правом на стягнення 3% річних та пені у розмірі подвійної облікової ставки.
Беручи до уваги те, що з моменту пред`явлення вимоги до боржника минуло понад 7 років, відсутність повного або часткового виконання зобов`язання, станом на дату звернення до суду із даним позовом проведено нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму 2255701,86 грн, що відповідає положенням ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
На переконання апелянта, відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції неправильно розтлумачив сплив строку позовної давності у справі № 444/2506/19, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, при цьому формулювання статті 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.
Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 березня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК».
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки апеляційна скарга не спростовує законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.
Представник позивача АТ «ПРАВЕКС-БАНК» будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача  ОСОБА_1  на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року по справі № 450/722/18 відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором (основної вимоги) у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3 % річних нараховані позивачем по даній справі до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні - яка не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). 
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що 13 жовтня 2008 між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2476-004/08P, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті на суму 92800 доларів США для споживчих цілей, із сплатою 14,49 % річних.
Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено, що кредит надається позичальникові строком з 13 жовтня 2008 року до 13 жовтня 2028 року, зі сплатою 14,49% річних. 
Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 387 доларів США та відсотки щомісячно до 10-го числа наступного місяця.
Згідно із п. 4.4 Кредитного договору сторони дійшли згоди, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 виконував неналежним чином, останній платіж за кредитом провів у січні 2009 року, станом на 02.02.2018 допустив заборгованість перед позивачем у розмірі 2 462 370,51 грн.
Згідно із статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У березні 2018 року ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 180 140, 82 доларів США, з яких кредит 86 125 доларів США; відсотки 94 015, 82 доларів США та судовий збір в розмірі 75 306, 42 грн.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року у справі № 450/722/18 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено у повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі № 450/722/18 суд першої інстанції врахував, що звернення ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 із позовом про стягнення заборгованості у 2018 році відбулось із пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої було заявлено відповідачем.
Звертаючись до суду у даній справі представник позивача АТ «ПРАВЕКС-БАНК» покликався на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору, відтак банк вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення пені та 3% річних.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Статтею 256 ЦК України містить визначення поняття позовної давності. Так за змістом наведеної статті, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Наслідки спливу позовної давності встановлені статтею 267 ЦК України, та передбачають, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку, дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).
Встановивши, що кредитор пропустив строк звернення до суду з вимогою до боржника ОСОБА_1 про стягнення основного боргу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення пені та 3% річних у зв`язку із їх безпідставністю, оскільки кредитор не має права на нарахування таких платежів на зобов`язання, яке існує лише в натуральному вигляді, тобто таке, що не підлягає захисту в судовому (примусовому порядку).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» - залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк