П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/1441/21	

 	Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.                                                 Дата і місце ухвалення: 17.06.2021р., м. Миколаїв                                                                                                    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.
        
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Доманівської селищної ради Миколаївської області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Доманівської селищної ради Миколаївської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Доманівської селищної ради Миколаївської області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Доманівського селищного голови Миколаївської області №49-к від 10.02.2021р. про звільнення ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста II категорії відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради Миколаївської області, з 11.02.2021р.;
- стягнути з Доманівської селищної ради Миколаївської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.02.2021р. по день постановлення рішення судом;
- стягнути з Доманівської селищної ради Миколаївської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену незаконним звільненням, в сумі 30000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірним розпорядженням Доманівського селищного голови №49-к від 10.02.2021р. її незаконно звільнено з посади спеціаліста II категорії відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради Миколаївської області з 11.02.2021р. згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці), оскільки у відповідача фактично не відбулося ліквідації відділу земельних відносин, що призвело до скорочення штатної чисельності працівників. У спірних правовідносинах мала місце реорганізація (перетворення відділу у сектор), яка призвела до збільшення штатної чисельності працівників. В порушення вимог ч.2 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України Доманівська селищна рада Миколаївської області, незважаючи на збільшення штатних одиниць, у період з 09.12.2020р.  (дата повідомлення про наступне вивільнення) до 11.02.2021р. (дата звільнення ОСОБА_1 з посади) не запропонувала позивачу жодної вакантної посади, які були наявні в апараті Доманівської селищної ради та її виконавчих органів. ОСОБА_1 стверджувала, що в результаті незаконного звільнення їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 30  000,00 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Доманівської селищної ради Миколаївської області 10.02.2021р. №49-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста II категорії відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради з 11.02.2021р.
Стягнуто з Доманівської селищної ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2021р. по 17.06.2021р. в сумі 20361,43 грн. та середній заробіток за один місяць у розмірі 6277,10 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6277,10 грн. допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Доманівська селищна рада Миколаївської області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування  обставин справи, просить скасувати рішення від 17.06.2021р., з прийняттям нового судового рішення – про відмову в задоволені позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на те, що з прийняттям рішення Доманівської селищної ради від 07.12.2020р. №12, яким затверджено структуру та  чисельність апарату та виконавчих органів селищної ради на 2021 рік, фактично відбулося скорочення штатних одиниць відділу земельних відносин Доманівської селищної ради, утвореного рішенням селищної ради від 22.12.2017р. №11. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку було попереджено про наступне вивільнення через зміни в організації виробництва і праці відділу земельних відносин. На час видання розпорядження про звільнення №49-к від 10.02.2021р. у структурі апарату селищної ради залишилось два відділи (юридичний та з питань організаційної і кадрової роботи), в яких не було вакантних посад, які могли б бути запропоновані позивачу.
Також, апелянт посилається на те, що Доманівська селищна рада не зобов`язана була пропонувати ОСОБА_1  наявні у відділі економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради вакантні посади, оскільки вказаний відділ є самостійною юридичною особою та органом місцевого самоврядування і, як наслідок, самостійним роботодавцем для найманих працівників. При цьому, ОСОБА_1 була обізнана про вакантні посади у вказаному відділі та інформацією щодо проведення конкурсу на їх зайняття.
В обґрунтування своїх доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального права апелянт зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1  в частині поновлення її на посаді у відділі земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради Миколаївської області, суд безпосередньо вплинув на права і обов`язки відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради, який є самостійною юридичною особою, однак до участі у розгляді справи в якості третьої особи залучений не був.
ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу Доманівської селищної ради, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач зазначає, що в апараті Доманівської селищної ради, у юридичному відділ та відділі з питань організаційної і кадрової роботи були наявні вакантні посади, жодної з яких відповідачем позивачу запропоновано не було. Позивач вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що відділ економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради є самостійною юридичною особою та роботодавцем для своїх найманих працівників. Зазначає, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виклює, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. У Доманівській селищній раді не відбулося ліквідації відділу земельних відносин, а мала місце його реорганізація шляхом виділення відділу  земельних відносин із структури Доманівської селищної ради  та створення на його базі сектору земельних відносин  у складі відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин, із наданням вказаному органу статусу юридичної особи, яка є підзвітною та підконтрольною Доманівській селищній раді. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1, п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами у справі не заперечується, що з 01.03.2017р. ОСОБА_1 працювала на посаді спеціаліста ІІ категорії сектору земельних відносин та містобудування Доманівської селищної ради по переведенню із Петропавлівської сільської ради.
Розпорядженням Доманівського селищного голови №1-рк від 02.01.2018р. «Про переведення посадових осіб та працівників Доманівської селищної ради та її виконавчих органів» ОСОБА_1 переведено на посаду спеціаліста II категорії відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради.
На виконання рішення Доманівської селищної ради від 07.12.2020р. №12 «Про затвердження структури і чисельності апарату та виконавчих органів Доманівської селищної ради», з метою оптимізацїї та вдосконалення роботи виконавчих органів ради, структурування функціональних напрямків діяльності, забезпечення ефективності роботи,  09.12.2020р. Доманівським селищним головою видано розпорядження №165-рк «Про попередження посадових осіб Доманівської селищної ради про наступне вивільнення в порядку ст.49-2 Кодексу законів про працю України» яким, серед іншого, спеціаліста II категорії відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради ОСОБА_1 попереджено за два місяці починаючи з 09.12.2020р. про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме ліквідацією відділу земельних відносин.
З вказаним розпорядженням позивача ознайомлено 09.12.2020р., що підтверджується підписом ОСОБА_1 у листі особистого ознайомлення, який є додатком №4 до розпорядження №165-рк  від 09.12.2020р., та не заперечується позивачем.
10.02.2021р. Доманівським селищним головою видано розпорядження №49-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача звільнено з посади спеціаліста II категорії відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради Миколаївської області з 11.02.2021р. згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці).
Підставою для прийняття вказаного розпорядження зазначено рішення Доманівської селищної ради від 07.12.2020р. №12 «Про затвердження структури і чисельності апарату та виконавчих органів Доманівської селищної ради» та розпорядження Доманівського селищного голови від 31.12.2020р. №78-р «Про затвердження штатного розпису виконавчого апарату Доманівської селищної ради».
Не погоджуючись з правомірністю розпорядження про звільнення з посади ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з  того, що Доманівська селищна рада приймаючи рішення від 07.12.2020р. №12 «Про затвердження структури і чисельності апарату та виконавчих органів Доманівської селищної ради», фактично здійснила реорганізацію виконавчих органів ради (шляхом зміни структури та збільшення кількості штатних одиниць), в одному з яких працювала позивач. За таких умов в аспекті ч.3 ст. 49-2 КЗпП України селищна рада зобов`язана була запропонувати ОСОБА_1 іншу посаду, чого зроблено не було. При цьому, судом першої інстанції встановлено наявність у складі виконавчих органів Доманівської селищної ради вакантних посад, які за своєю кваліфікацію могла б зайняти позивач. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Право громадянина на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення, а також створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею, рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності, та забезпечення гарантій захисту працівника від незаконного звільнення закріплено статтею 43 Конституції України.
Позивач є посадовою особою місцевого самоврядування, що не заперечується сторонами.
Правовідносини з приводу проходження служби в органах місцевого самоврядування врегульовані Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 7 червня 2001 року №2493-III.
Відповідно до ст.7 Закону №2493-III правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.
Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування визначені статтею 20 Закону №2493-III. Так, згідно з вказаною статтею крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).
Відтак, оскільки питання звільнення посадових осіб місцевого самоврядування у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці не врегульоване спеціальним законодавством з питань місцевого самоврядування, дані правовідносини регулюються нормами КЗпП України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ч.1-3 ст.49-2 цього ж Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Виходячи із системного аналізу пункту 1 частини першої та частини другої статті 40, частини другої статті 49-2 КЗпП України з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.
Крім того, згідно ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.
Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року в справі №826/19187/16, від 31 березня 2020 року в справі №826/6148/16.
Такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ні 09.12.2020р. при ознайомленні ОСОБА_1 з розпорядженням №165-рк від 09.12.2020р. «Про попередження посадових осіб Доманівської селищної ради про наступне вивільнення в порядку ст.49-2 Кодексу законів про працю України», а ні протягом наступних двох місяців до прийняття спірного розпорядження №49-к від 10.02.2021р. «Про звільнення ОСОБА_1 », Доманівською селищною радою не було запропоновано позивачу жодної вакантної посади, яку б остання могла зайняти за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку ОСОБА_1 може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Доводи апелянта з приводу відсутності вакантних посад, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, із аналізу копій рішень Доманівської селищної ради від 20.02.2020р. №49 та від 07.12.2020р. № 12, якими затверджені структури апарату управління та виконавчих органів селищної ради, з 07.12.2020р. штатна чисельність працівників збільшилася з 38 до 88,75 штатних одиниць, тобто на 50,75 штатних одиниць.
Як слідує зі змісту розпорядження Доманівської селищної ради №165-рк від 09.12.2020р. «Про попередження посадових осіб Доманівської селищної ради про наступне вивільнення в порядку ст.49-2 Кодексу законів про працю України» позивача попереджено про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме ліквідацією відділу земельних відносин.
Як стверджує апелянт, з прийняттям Доманівською селищною радою рішення від 07.12.2020р. № 12 «Про затвердження структури і чисельності апарату та виконавчих органів Доманівської селищної ради», яким затверджено структуру, чисельність апарату та виконавчих органів селищної ради на 2021 рік, відділ земельних відносин Доманівської селищної ради, який було утворено рішенням сесії від 30.01.2018р. №12 «Про затвердження Положення про відділ земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради» (без статусу юридичної особи публічного права), автоматично ліквідовувався, як виконавчий орган ради. 
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що фактично по відношенню до структурного підрозділу, в якому працювала позивач, відбулася реорганізація, оскільки відділ земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради у кількості 4 штатних одиниць реорганізовано у сектор земельних відносин (у кількості 6 штатних одиниць) у складі відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради.
Колегія суддів вважає обґрунтованими такі висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ч.2 ст.81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. 
Верховний Суд України у постановах від 04.03.2014р. у справі №21-8а14, від 27.05.2014р. у справі №21-108а14, від 28.10.2014р. у справі №21-484а14 сформував наступні правові висновки з цього приводу та зазначив, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.
Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.04.2020р. №480-р, яким затверджено Перспективний план формування територій громад Миколаївської області, до складу Доманівської селищної ради увійшли наступні громади: Доманівська, Володимирівська, Зеленоярська, Маринівська, Фрунзенська, Царедарівська, Щасливська. 
Таким чином, відбулося збільшення території, що входить до юрисдикції відповідача, кількості населення тощо, а відтак і збільшився обсяг завдань. При цьому, повноваження селищних рад, встановлені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» в цілому, в тому й числі щодо регулювання земельних відносин, залишились на тому самому рівні.
Пунктом 5 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції відповідача – Доманівської селищної ради, віднесено затвердження структури та чисельності виконавчих органів ради не залежно від того, чи є вони окремими юридичними особами або створені без права юридичної особи. В будь-якому випадку власником (засновником) цих органів є селищна рада. 
Рішенням Доманівської селищної ради від 07.12.2020р. №12 утворено, серед іншого, відділ економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин, який складається із 17 штатних одиниць та до складу якого включено сектор земельних відносин у кількості 6 штатних одиниць.
05.01.2021р. відділ економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради зареєстровано як юридичну особу орану місцевого самоврядування.
З вказаного слідує, що у Доманівській селищній раді фактично не відбулося ліквідації відділу земельних відносин, а мала місце його реорганізація шляхом виділення відділу земельних відносин із структури Доманівської селищної ради  Миколаївської області  та створення на його базі сектору земельних відносин у складі  відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин із наданням вказаному органу статусу юридичної особи , яка є підзвітною та підконтрольною Доманівській селищній раді, як засновнику.
На користь такого висновку колегії суддів свідчить і те, що на підставі розпорядження Доманівського селищного голови від 29.01.2021р. №27-к «Про переведення ОСОБА_2 на іншу посаду» особу переведено з посади землевпорядника сільської ради з 01.02.2021р. на посаду головного спеціаліста сектору земельних відносин відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради.
А відтак, посилання апелянта на те, що Доманівська селищна рада не зобов`язана була пропонувати ОСОБА_1  наявні у відділі економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради вакантні посади, оскільки вказаний відділ є самостійною юридичною особою та органом місцевого самоврядування і, як наслідок, самостійним роботодавцем для найманих працівників, колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Статтею 24 Конституції України визначається, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Апелянтом не наведено обґрунтувань щодо його протилежного підходу до вирішення працевлаштування різних осіб при однакових обставинах. Фактично Доманівська селищна рада застосовує  різні правові процедури  до одних і тих правовідносин.
Суд вважає за необхідне наголосити, що на державні органи покладений обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності ( рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).
Колегія суддів враховує, також, п.70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.
Так, Конституційний Суд України вказував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими (абзац сьомий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 07.07.2004р. № 14-рп/2004).
З огляду на це Конституційний Суд України зазначає, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.
Порушення принципу рівності громадян є також ще однією підставою для скасування наказу про звільнення та відновлення порушених прав позивача.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 була обізнана про вакантні посади у відділі економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради та інформацією щодо проведення конкурсу на їх зайняття, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки  «пропозиція іншої роботи» в розумінні ст.49-2 КЗпП України передбачає наявність можливості безумовного працевлаштування позивача в установі відповідача, тобто такого працевлаштування, успішність якого залежить виключно від волевиявлення (згоди) позивача, а не від проходження конкурсу на зайняття вакантної посади та визначення її переможцем у такому конкурсі.
В апеляційній скарзі апелянт просить врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.05.2021р. по справі №380/932/20, згідно якої переведення службовця на рівнозначну посаду без проведення обов`язкового конкурсу  є правом роботодавця, при цьому, законодавством не покладено на роботодавця безальтернативного обов`язку щодо такого переведення.
Колегія суддів обізнана з правовими висновками постанови Верховного Суду від 20.05.2021р. по справі №380/932/20, втім вважає, що до даних правовідносин вони не підлягають застосуванню, оскільки такі правові висновки зроблені Верховним Судом при інших фактичних обставинах.
Відповідно до п. 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021р. у справі №522/1528/15-ц висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Висновки Верховного Суду у справі №380/932/20, які просить врахувати Доманівська селищна рада, стосуються питання поновлення на роботі працівника районної державної адміністрації, який являється державним службовцем  і їх правовідносини врегульовано Законом України «Про державну службу». 
Водночас у справі, яка переглядається колегією суддів в апеляційному порядку,  позивач звільнена з посади спеціаліста ІІ категорії відділу земельних відносин Доманівської селищної ради, який є органом місцевого самоврядування, порядок проходження служби в якому врегульовано Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». 
Таким чином, суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм у цій справі та справі №380/932/20 є різними.
Що ж до посилань апелянта на те, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1  в частині поновлення її на посаді у відділі земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради Миколаївської області, суд безпосередньо вплинув на права і обов`язки відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради без залучення вказаного відділу до участі у розгляді справи в якості третьої особи, то колегія суддів також вважає їх необґрунтованими.
Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2019р. у справі № 817/860/16, від 03.10.2019р. у справі № 826/10460/16 та від 29.01.2020р. у справі №825/1017/17.
Таким чином, скасування наказу про звільнення позивача, передбачає поновлення її на посаді, з якої остання незаконно звільнена, а саме на посаді спеціаліста II категорії відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради.
Оскільки позивача поновлено на посаді, яку вона займала до звільнення, тому, на думку колегії суддів, відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення вплинуло на права і обов`язки відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради, та, у зв`язку з цим, про  необхідність залучення вказаного відділу до участі у розгляді справи в якості третьої особи.
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність розпорядження Доманівської селищної ради Миколаївської області 10.02.2021р. №49-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та його скасування з поновленням позивача на раніше займаній посаді та виплатою на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Доводи апеляційної скарги Доманівської селищної ради Миколаївської області висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення від 17.06.2021р. колегія суддів не вбачає. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Доманівської селищної ради Миколаївської області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
                                                                Повний текст судового рішення виготовлений 05 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук