ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/1002/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Олефіренко Н.А., Чабаненко С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 14.05.2020 р. (суддя Врона О.В.) в справі № 160/1002/20 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини  про визнання бездіяльності протиправною, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі – Уповноважений) про визнання неправомірною  бездіяльності по невинесенню постанови про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області за результатами розгляду її заяви про адміністративне правопорушення за статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) від 21.05.2019 р.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що судом першої інстанції порушено ч. 2 ст. 261 КАС України в частині обмеження її права на подання відповіді на відзив, адже нею отримано відзив відповідача після ухвалення судом першої інстанції рішення.
На думку апелянта, відповідач не досягає завдань КУпАП, визначених у статті 1 цього кодексу, оскільки «порушники не роблять висновків і роблять ці порушення повторно».
Зазначає, що не складення за її зверненням про порушення ГУ ДФС у Дніпропетровській області Закону України «Про звернення громадян» протоколу про адміністративне правопорушення не сприяє виконанню завдання КУпАП.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  18.04.2019 року позивачем  направлено на адресу ГУ ДФС у Дніпропетровській області заяву від 17.04.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності працівників та власників магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ), в якій вона просила  скласти протокол відносно працівників магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП «Порушення порядку проведення розрахунків» та направити його до суду у строки, передбачені чинним законодавством;  скласти протокол відносно фізичної особи-підприємця чи посадових осіб юридичної особи, які є власниками магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ), за ст. 163-15 КУпАП «Порушення порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари  (послуги)».
Підставою для звернення став той факт, що 11.04.2019 року позивачу відмовили в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у продажу 3 л молока, оскільки розрахунок проводився тільки в готівковому вигляді, хоча  в магазині є термінал, проте плату за молоко працівники магазину приймають тільки у готівковому вигляді.
Оскільки станом на 20.05.2019 року відповіді від ГУ ДФС у Дніпропетровській області не отримано, ОСОБА_2 21.05.2019 року звернулась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою про адміністративне правопорушення, в якій просила поновити її права і скласти протокол про правопорушення за ст. 212-3 КУпАП відносно посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області, які відповідали за розгляд звернення від 17.04.2019 року і направлення позивачу відповіді, за її ненадання.
15.05.2019 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області надано відповідь на звернення ОСОБА_2  листом за вих. №57362/10/04-36-14-10, якою повідомлено, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 , яка здійснює діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 »  за адресою: АДРЕСА_1 . Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 . Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637, в частині неповного оприбуткування готівкових коштів у касі. За результатами перевірки до платника податків будуть застосовані штрафні (фінансові) санкції. Також  повідомлено, що контроль за забезпеченням захисту прав держателів електронних платіжних засобів на здійснення розрахунків з продажу товарів здійснює спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів, а саме Головне управління по справам захисту прав споживачів Дніпропетровської області.
29.05.2019 року позивач направила Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини заяву, в якій зазначила, що 25.05.2019 року поштою отримала відповідь ГУ ДФС у Дніпропетровській області №57362/10/04-36-14-10 від 15.05.2019 року (тобто за межами місячного строку) та відповіді по суті інформаційного запиту надано не було (чи складено протокол щодо працівників магазину за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП та направлено його до суду, чи складено протокол щодо власника магазину за ст. 163-15 КУпАП).
04.07.2019 року позивач звернулась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою, в якій просила повідомити про строки та результат розгляду її заяви від 21.05.2019 року.
16.07.2019 року від ГУ ДФС у Дніпропетровській області направлено відповідь на звернення ОСОБА_2 , оформлена листом за вих. №82014/10/04-36-14-10, якою повідомлено, що перед початком проведеної фактичної перевірки відповідно до пункту 80.4 статті 80 Податкового кодексу України перевіряючими проведена контрольна розрахункова операція з використанням платіжної картки. Контрольну розрахункову операцію продавцем магазину проведено із застосування платіжного терміналу та реєстратора розрахункових операцій та з видачею фіскального касового чека з РРО та сліпу терміналу. Таким чином, у зв`язку з наявністю та використання у магазині при розрахунках за товари платіжного терміналу порушень проведення розрахунків з використанням платіжних засобів в ході перевірки не встановлено, протокол про адміністративне правопорушення перевіряючими не складено.
16.07.2019 року секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини складено та направлено позивачу відповідь, оформлену листом №541, в якій вказано, що за її зверненням було проведено перевірку ФОП ОСОБА_3 , під час перевірки  виявлені порушення Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, було застосовано штрафні санкції (на дату підготовки та надання відповіді на звернення податкове повідомлення не було складено та штраф не був виписаний). За фактом, який було викладено у заяві ОСОБА_2 , підстав для складання адміністративного протоколу за ст. 163-15 КУпАП не виявлено.
В листі також зазначено, що право на відповідь на звернення та інформацію було поновлено. Якщо право запитувача на інформацію є поновленим, а практика реалізації цього права забезпечена, мета парламентського контролю є виконаною, а складання протоколу про адміністративне правопорушення є недоцільним.
Суд першої інстанції зазначив, що діяльність Уповноваженого перш за все пов`язана із забезпеченням культури поваги до прав та свобод людини та сприянням захисту та поновленню таких прав в цілому, а не притягненням до відповідальності окремих осіб, як того вимагав позивач у своїй заяві до Уповноваженого від 21.05.2019.
Більш того, Уповноважений та його повноваження не можуть бути інструментом адміністративного тиску на інших учасників правовідносин, пов`язаних із застосуванням Закону № 776.
Законодавством регламентовано повноваження Уповноваженого Верховної Ради  України з прав людини здійснювати контроль за дотриманням прав людини на доступ до публічної інформації, для реалізації якого зазначеному суб`єкту влади надано право звертатися, зокрема, до органів державної влади із запитами про надання інформації, вживати дії для забезпечення усунення порушення відповідного права особи та притягати до адміністративної відповідальності за невиконання його законних вимог Уповноваженого.
Вирішення питання щодо порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема складання відповідного протоколу, належить до дискреційних повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.
При вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого та представники Уповноваженого обмежені, зокрема, правом на складання протоколів, тобто формуванням справ про адміністративні правопорушення з подальшим їх направленням до суду.
Враховуючи приведене, а також те, що законом надані Уповноваженому різні механізми діяльності для досягнення відновлення прав і свобод людини і громадянина, притягнення до адміністративної відповідальності є лише однією з форм сприяння відновленню порушених прав людини, встановивши, що  проведеними заходами Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини були відновлені права ОСОБА_2 на отримання інформації, такі заходи були ефективними та мали вплив на поведінку ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо надання відповіді на звернення позивача, а  застосування конкретного методу впливу на порушника прав людини є правом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке має бути спрямовано на досягнення мети відновлення прав людини, що в даному випадку було досягнуто, суд першої інстанції  дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
          Суд визнав приведений висновок правильним, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 21.05.2019 р. ОСОБА_2 звернулась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини  із заявою про адміністративне правопорушення за статтею 212-3 КУпАП, в якій зазначила, що  на її звернення до ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 17.04.2019 р. про притягнення  до адміністративної відповідальності працівників та власників магазина « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП  станом на 20.05.2019 р. не отримано відповіді, тому просила поновити її право і скласти протокол про правопорушення за ст. 212-3 КУпАП відносно посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області, які відповідали за розгляд звернення від 17.04.2019 р. і направлення їй відповіді, за її не надання, що є порушенням ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».
29.05.2019 р. позивач направила Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини заяву, в якій зазначила, що 25.05.2019 року поштою отримала відповідь ГУ ДФС у Дніпропетровській області №57362/10/04-36-14-10 від 15.05.2019 року (тобто за межами місячного строку), відповіді по суті інформаційного запиту надано не було (чи складено протокол щодо працівників магазину за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП та направлено його до суду, чи складено протокол щодо власника магазину за ст. 163-15 КУпАП).
 04.07.2019 року позивач звернулась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою, в якій просила повідомити про строки та результат розгляду її заяви від 21.05.2019 року.
16.07.2019 року секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини складено та направлено позивачу відповідь, оформлену листом №541, в якій вказано, що за її зверненням проведено перевірку ФОП ОСОБА_3 , під час перевірки  виявлені порушення Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637,  застосовано штрафні санкції (на дату підготовки та надання відповіді на звернення податкове повідомлення не складено та штраф не виписаний). За фактом, який  викладено у заяві ОСОБА_2 , підстав для складання адміністративного протоколу за ст. 163-15 КУпАП не виявлено.
В листі також зазначено, що право на відповідь на звернення та інформацію було поновлено. Якщо право запитувача на інформацію є поновленим, а практика реалізації цього права забезпечена, мета парламентського контролю є виконаною, а складання протоколу про адміністративне правопорушення є недоцільним.
          Також судом встановлено, що  18.04.2019 року позивачем  направлено на адресу ГУ ДФС у Дніпропетровській області заяву від 17.04.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності працівників та власників магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ), в якій вона просила  скласти протокол відносно працівників магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП «Порушення порядку проведення розрахунків» та направити його до суду у строки, передбачені чинним законодавством;  скласти протокол відносно фізичної особи-підприємця чи посадових осіб юридичної особи, які є власниками магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ), за ст. 163-15 КУпАП «Порушення порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари  (послуги)».
Підставою для звернення став той факт, що 11.04.2019 року позивачу відмовили в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у продажу 3 л молока, оскільки розрахунок проводився тільки в готівковому вигляді, хоча  в магазині є термінал, проте плату за молоко працівники магазину приймають тільки у готівковому вигляді.
15.05.2019 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області надано відповідь на звернення ОСОБА_2  листом за вих. №57362/10/04-36-14-10, якою повідомлено, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 , яка здійснює діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 »  за адресою: АДРЕСА_1 . Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 . Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637, в частині неповного оприбуткування готівкових коштів у касі. За результатами перевірки до платника податків будуть застосовані штрафні (фінансові) санкції. Також  повідомлено, що контроль за забезпеченням захисту прав держателів електронних платіжних засобів на здійснення розрахунків з продажу товарів здійснює спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів – Головне  управління по справам захисту прав споживачів Дніпропетровської області.
16.07.2019 року від ГУ ДФС у Дніпропетровській області направлено відповідь на звернення ОСОБА_2 , оформлена листом за вих. №82014/10/04-36-14-10, якою повідомлено, що перед початком проведеної фактичної перевірки відповідно до пункту 80.4 статті 80 Податкового кодексу України проведена контрольна розрахункова операція з використанням платіжної картки. Контрольну розрахункову операцію продавцем магазину проведено із застосування платіжного терміналу та реєстратора розрахункових операцій та видачею фіскального касового чека з РРО та сліпу терміналу. Таким чином, у зв`язку з наявністю та використання у магазині при розрахунках за товари платіжного терміналу, порушень проведення розрахунків з використанням платіжних засобів в ході перевірки не встановлено, протокол про адміністративне правопорушення перевіряючими не складено.
Спірним в цій справі є питання доведеності бездіяльності з боку відповідача щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення за зверненням позивача.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами, регулює Закон України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 р. №   776/97-ВР (далі – Закон № 776/97-ВР), відповідно до статті 1 якого парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною п`ятою статті 14 Закону № 776/97-ВР та частиною першою статті 17 Закону України «Про доступ для публічної інформації» від 13.01.2011 р. № 2939-VI встановлено, що Уповноважений здійснює парламентський контроль за дотриманням права на доступ до публічної інформації.
Відповідно до статті 17 Закону № 776/97-ВР Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
При розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення (частина третя статті 17 вказаного Закону).
Механізм здійснення провадження у справах про порушення прав і свобод людини і громадянина врегульовано Порядком здійснення провадження Уповноваженого, затвердженим наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.08.2013 р.  № 18/02-13 (далі - Порядок № 18/02-13), відповідно до якого провадження Уповноваженого - це комплекс заходів, які здійснюються з метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини, сприяння їх поновленню, запобігання виникненню умов, що створюють можливості порушення прав та свобод людини.
Згідно з пунктами 1.3, 1.4, 6.1 Порядку № 18/02-13 кожен, хто бере участь у здійсненні провадження Уповноваженого, керується Конституцією України, Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, іншими нормативно-правовими актами України, актами Уповноваженого та Керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також цим Положенням.
Під час провадження кожна дія або рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання таких дій та прийняття рішень. Критерієм для визначення розумності строків провадження є складність провадження, яка визначається з урахуванням кількості порушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки дій, необхідних для здійснення провадження, тощо.
Провадження завершується шляхом надання остаточної відповіді авторові звернення за результатами з`ясування обставин справи після вжиття передбачених Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» заходів, спрямованих на запобігання порушенням прав і свобод людини або сприяння їх поновленню.
Згідно з частиною першою статті 22 Закону № 776/97-ВР органи державної влади, органи місцевого самоврядування, об`єднання громадян, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, посадові та службові особи, до яких звернувся Уповноважений, зобов`язані співпрацювати з ним і подавати йому необхідну допомогу.
Відмова органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадових і службових осіб від співпраці, а також умисне приховування або надання неправдивих даних, будь-яке незаконне втручання в діяльність Уповноваженого з метою протидії тягнуть за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.
Статтею 188-40 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.
Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції, що  складення протоколу є механізмом, необхідність застосування якого визначають уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого або представники Уповноваженого, враховуючи обставини справи в кожному конкретному випадку окремо.
Відповідно, застосування відповідних заходів реагування, зокрема у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення, є правом, а не обов`язком Уповноваженого, а визначення ним найбільш доцільного та ефективного заходу реагування в конкретній ситуації належить безпосередньо до його дискреційних повноважень, що реалізуються Уповноваженим на власний розсуд шляхом обрання з кількох юридично допустимих заходів саме того, яке він вважає найкращим за певних обставин.
При цьому судом враховуються  Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Межі дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень висвітлено у науковому висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (https://cutt.ly/MytovXC). Так, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
При цьому у рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадеева проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
При вирішенні питання щодо застосування будь-яких заходів, рішення Уповноваженого в будь-якому разі має відповідати меті парламентського контролю та прийматись в межах компетенції, визначеної статтею 2  Закону № 776/97-ВР.
При визначенні суті та змісту парламентського контролю Уповноваженого за дотриманням права на звернення насамперед необхідно виходити зі змісту мети такого контролю, яка відповідно до статті 3 Закону № 776/97-ВР має полягати в наступному: 1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; 2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону; 3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню; 4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі; 5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі захисту прав і свобод людини і громадянина; 6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод; 7) сприяння правовій інформованості населення та захист конфіденційної інформації про особу.
В контексті спірних правовідносин суд зазначає, що діяльність Уповноваженого перш за все пов`язана із забезпеченням культури поваги до прав та свобод людини та сприянням захисту та поновленню таких прав в цілому, а не притягненням до відповідальності окремих осіб, як того вимагала позивач у своїй заяві до Уповноваженого від 21.05.2019 р.
При цьому  Уповноважений та його повноваження не можуть бути інструментом адміністративного тиску на інших учасників правовідносин, пов`язаних із застосуванням Закону № 776/97-ВР.
Статтею 13 Закону № 776/97-ВР визначено, що Уповноважений має право, зокрема: направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів; перевіряти стан додержання встановлених прав і свобод людини і громадянина відповідними державними органами, в тому числі тими, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, здійснюють виконання судових рішень, вносити в установленому порядку пропозиції щодо поліпшення діяльності таких органів у цій сфері; здійснювати інші повноваження, визначені законом.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано повноваження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини здійснювати контроль за дотриманням прав людини на доступ до публічної інформації, для реалізації якого зазначеному суб`єкту влади надано право звертатися, зокрема, до органів державної влади із запитами про надання інформації, вживати дії для забезпечення усунення порушення відповідного права особи та притягати до адміністративної відповідальності за невиконання його законних вимог Уповноваженого.
Вирішення питання щодо порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема складання відповідного протоколу, належить до дискреційних повноважень Уповноваженого Верховної Ради України  з прав людини.
Суд  звертає увагу, що з метою сприяння поновленню  прав позивача, про порушення яких позивач зазначила у заявах до відповідача, Регіональним представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Дніпропетровській області  направлено листи до ГУ ДФС у Дніпропетровській області, запитані необхідні для розгляду заяви документи, запрошено для надання пояснень посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідальних за розгляд звернення, проведено бесіду з заступником начальника відділу фактичних перевірок Дудником Р.О., а також роз`яснені положення Закону України «Про звернення громадян».
На вимогу регіонального представника Уповноваженого у Дніпропетровській області, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області додатково до листа № 57362/100104-36-14-10-25 від 15.05.2019, листом № 87014/10-04-36-14-10 від 16.07.2019  надано інформацію позивачу щодо усіх питань, порушених у зверненні, а саме  щодо притягнення до адміністративної відповідальності працівників та власників магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до адміністративної відповідальності, зокрема, про відсутність підстав у складенні адміністративних протоколів за заявою позивачки.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого  висновку, що заходи,  вжиті відповідачем, виявились достатніми для сприяння реалізації права позивача, гарантованого статтею 18 Закону України «Про звернення громадян», на одержання письмової відповіді про результати розгляду заяви, а також для забезпечення ГУ ДФС у Дніпропетровській області як органом, що розглядає заяву, обов`язку, визначеного статтею 19 Закону України «Про звернення громадян», письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення.
Повноваження з розгляду справ про адміністративне правопорушення за статтею 212-3 КУпАП, як встановлено  статтею 221 КУпАП, віднесено до компетенції суддів районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.
Відповідно до пункту 8-1 частини першої статті 255 КУпАП уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого або представники Уповноваженого мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 212-3 КУпАП.
Механізм складання уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини протоколів про адміністративні правопорушення врегульовано Порядком оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (далі - Порядок) від 16.02.2015 № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 № 3/02-18).
Пунктом 3.1. Порядку визначено, що складений протокол та інші матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, формуються уповноваженою особою у справу про адміністративне правопорушення.
Оригінал справи про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом у триденний строк з моменту його складення, відповідно до пункту 3.2 Порядку, надсилається до районного, районного у місті (міського, міськрайонного) суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення.
Тобто, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого та представники Уповноваженого обмежені, зокрема, правом на складання протоколів, тобто формуванням справ про адміністративні правопорушення з подальшим їх направленням до суду, тому відсутні підстави для висновку про неправомірну бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у питанні винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення за статтею 212-3 КУпАП від 21.05.2019 р.
Оскільки здійсненими відповідачем  заходами відновлені права ОСОБА_2 на отримання інформації, тобто такі  заходи були ефективними та мали вплив на поведінку ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо надання відповіді на звернення позивача, а застосування конкретного методу впливу на порушника прав людини є правом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке має бути спрямовано на досягнення мети відновлення прав людини, що в даному випадку було досягнуто, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Доводи апелянта стосовно того, що  відповідач не досягає завдань КУпАП, визначених у статті 1 цього кодексу, оскільки «порушники не роблять висновків і роблять ці порушення повторно», не складення за її зверненням про порушення ГУ ДФС у Дніпропетровській області Закону України «Про звернення громадян» протоколу про адміністративне правопорушення не сприяє виконанню завдання КУпАП, суд визнає необґрунтованими та зазначає, що метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, як встановлено статтею 3 Закону № 776/97-ВР, є: 1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; 2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону; 3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню; 4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі; 5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі захисту прав і свобод людини і громадянина; 6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод; 7) сприяння правовій інформованості населення та захист конфіденційної інформації про особ.
Тобто,  виконання завдань КУпАП само по собі  не є основною метою діяльності Уповноваженого, а прийняті за результатами дій відповідача заходи з боку ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо надання позивачу відповідної інформації вказують на те, що відповідачем виконано завдання, покладне на Уповноваженого відповідним законом.
Посилання апелянта   на порушення судом першої інстанції   ч. 2 ст. 261 КАС України в частині обмеження її права на подання відповіді на відзив, адже нею отримано відзив відповідача після ухвалення судом першої інстанції рішення, суд визнає цілком безпідставними, позаяк судом не встановлено порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи, а направлення позивачу відзиву на позов здійснено відповідачем, а не судом першої інстанції.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за  правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України  розглядаються за правилами загального позовного провадження,  судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку,  крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 14.05.2020 р.  в справі № 160/1002/20 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 14.05.2020 р.  в справі № 160/1002/20  за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини  про визнання бездіяльності протиправною залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 01.11.2021 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
          Повне судове рішення складено 01.11.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко