ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" вересня 2021 р.                                 Справа№ 911/3730/16 (911/3386/20)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сотнікова  С.В.
суддів:            Грека  Б.М. 
          Отрюха Б.В. 
 
за участю секретаря судового засідання Добродзій Є.В.,
представників:
від позивача - адвокат Віценко А.Г.,
від відповідача-1 - арбітражний керуючий Ігнатченко Ю.В.,
від відповідача-2 - адвокат Горяйнова А.О., ОСОБА_1,
від АТ "Державний експортно-імпортний банк України" - адвокат Романів А.А.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду  Київської області
від 17.05.2021 (повний текст складено 25.05.2021, суддя Лутак Т.В.)
за позовом ОСОБА_2 
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн",
2) ОСОБА_1 ,
3) ОСОБА_3 
про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації прав,

в межах справи № 911/3730/16
за заявою боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн" (код 31099076)
про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/3730/16 про банкрутство  ТОВ "Цемлайн", провадження у якій відкрито відповідно до ухвали від 01.12.2016. 
Відповідно до постанови Господарського суду Київської області від 13.12.2016 до боржника застосовано ліквідаційну процедуру у зв`язку з визнанням його банкрутом.
У листопаді 2020 року у межах справи № 911/3730/16 про банкрутство ОСОБА_2 як кредитор банкрута звернулась із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн", ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ТОВ "Цемлайн" та ОСОБА_1 , посвідчений 26.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2247; про визнання недійсним договору іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 05.11.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2263; про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, загальною площею 3515,40 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1678084832231, запис про право власності № 28582451 від 26.10.2018); про скасування державної реєстрації права іпотеки ОСОБА_3 на майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, загальною площею 3515,40 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1678084832231, запис № 28756941 від 05.11.2018); про скасування державної реєстрації обтяження (заборони на нерухоме майно) на майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, загальною площею 3515,40 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1678084832231, запис № 28756858 від 05.11.2018).
Рішенням Господарського суду Київської області від 17.05.2021 задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_2 ; визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Цемлайн" та ОСОБА_1 , посвідчений 26.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2247; визнано недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 05.11.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2263; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, загальною площею 3515,40 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1678084832231, запис про право власності № 28582451 від 26.10.2018);   скасовано державну реєстрацію права іпотеки ОСОБА_3 на майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, загальною площею 3515,40 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1678084832231, запис № 28756941 від 05.11.2018); скасовано державну реєстрацію обтяження (заборони на нерухоме майно) на майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, загальною площею 3515,40 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1678084832231, запис № 28756858 від 05.11.2018); здійснено розподіл судового збору.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2021 повністю, постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що є підставами для скасування судового рішення.
Так, скаржниця зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не зупинив провадження у даній справі до прийняття рішення за позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов`язанні від 24.06.2016, а відтак не врахував при розгляді справи та не надав оцінки доводам відповідача про відсутність порушеного права у позивача, оскільки договір на підставі якого ОСОБА_2 набула прав кредитора банкрута суперечить законодавству та був визнаний недійсним в судовому порядку, відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі № 754/4549/19. Також, скаржниця зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки на момент вчинення спірних правочинів, обставин, на які посилається позивач, не існували. При цьому посилання суду на автоматичне визнання недійсним всіх дій юридичної особи після скасування ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство є помилковими, а в даному випадку належить перевірити наявність дійсних підстав вважати договір недійсним та необхідно встановити, чи було порушено чиї-небудь права у зв`язку з його укладенням. Крім того, скаржниця зазначає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що укладення спірного правочину про задоволення вимог іпотекодержателя призвело до заподіяння збитків боржнику або його кредиторам.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження за клопотанням ОСОБА_1 , відкрито апеляційне провадження у справі № 911/3730/16(911/3386/20) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2021, розгляд справи призначено на 28.09.2021, зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 05.04.2021 у справі №911/3730/16(911/3386/20) до закінчення апеляційного розгляду справи.
Ліквідатор боржника арбітражний керуючий Ігнатченко Ю.В. подав відзив, в якому підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду  Київської області від 17.05.2021, постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. На переконання ліквідатора, ОСОБА_1 як іпотекодержатель майна боржника скористалась своїм законним правом та задовольнила свої вимоги у відповідності до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" на підставі договору, укладення якого не порушує нічиїх прав, а сам договір відповідає вимогам ст.ст. 203, 204, 207, 208-211 Цивільного кодексу України. Також ліквідатор зазначив, що ОСОБА_2 на даний час не є кредитором боржника, оскільки договір на підставі якого вона набула відповідних прав у цій справі, був визнаний недійсним в судовому порядку, що свідчить про неналежність позивача.
Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 01.12.2016 порушено провадження у справі № 911/3730/16 про банкрутство ТОВ "Цемлайн", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, вирішено інші процедурні питання.
Постановою Господарського суду Київської області від 13.12.2016 ТОВ "Цемлайн" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі, ліквідатором банкрута призначено Віліщука Ю.В .
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.04.2017 визнано кредиторські вимоги до боржника та затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Цемлайн" станом на 04.04.2017 у наступному складі та обсязі:
- ОСОБА_1 у сумах: 2 756,00 грн. - 1 черга, 16642827,26 грн - 4 черга, 164863,45 грн - 6 черга;
- ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" у сумах: 2756,00 грн - 1 черга, 7019538,89 грн. - 4 черга, 119243,98 грн. - 6 черга;
- ПАТ "Банк Форум" у сумах: 2 756,00 грн. - 1 черга 6126361,85 грн - 4 черга;
ОСОБА_2 у сумі 2 756,00 грн. - 1 черга;
- Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області у сумах: 2756,00 грн - 1 черга, 15 982,77 грн - 3 черга; 
- ТОВ "Цемлайн Плюс" у сумах: 3200,00 грн - 1 черга, 1925516,13 грн - 6 черга;
- окремо включено до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ОСОБА_1 у сумі 11695026,00 грн, як забезпечені заставою майна ТОВ "Цемлайн" і підлягають задоволенню позачергово;
- окремо включено до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ОСОБА_2 у сумі 6078706,87 грн, як забезпечені заставою майна ТОВ "Цемлайн" і підлягають задоволенню позачергово.
01.10.2018 до Господарського суду Київської області була подана заява кредитора у справі ОСОБА_1 від 01.10.2018 про закриття провадження у справі № 911/3730/16 про банкрутство на підставі п. 12 ч. 1 ст. 83 Закону про банкрутство.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.10.2018 задоволено заяву ОСОБА_1 від 01.10.2018 та закрито провадження у справі №911/3730/16 про банкрутство ТОВ "Цемлайн", припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного згідно ухвали від 01.12.2016.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2018 у справі № 911/3730/16 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 23.10.2018 у справі № 911/3730/16 - без змін. 
Постановою Верховного Суду від 18.06.2019 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2018, справу № 911/3730/16 (в частині розгляду заяви кредитора у справі ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про банкрутство) передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. 
При новому розгляді питання за заявою про закриття провадження у справі про банкрутство постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано ухвалу Господарського суду Київської області від 23.10.2018, а справу  № 911/3730/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн" направлено до Господарського суду Київської області для подальшого розгляду на стадію ліквідаційної процедури.
Разом з тим, 26.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Цемлайн" (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого для позасудового врегулювання іпотекодавець цим договором передає, а іпотекодержатель приймає у власність в рахунок часткового погашення заборгованості за договором кредиту (основним зобов`язанням) та в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавцем за договором іпотеки наступне майно: 
- майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3515,4 кв. м (далі - майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів), який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3223151000:01:033:0008, площею 0,4850 га, цільове призначення якої - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, земельній ділянці з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067, площею 0,3216 га, цільове призначення якої - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, земельній ділянці з кадастровим номером 3223151000:01:034:0069, площею 1,8498 га,  цільове призначення якої - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств.
У пункті 1.1.1 договору визначено складові частини та технічні характеристики вищезазначеного майнового комплексу по виробництву залізобетонних виробів.
Відповідно до висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності - асоціацією "УкрЕксПроБуд", станом 26.10.2018 ринкова вартість нерухомого майна складає 2 400 000,00 грн. 
Майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів належить іпотекодавцеві на праві колективної власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2000, договору купівлі-продажу від 15.03.2001 та свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 05.07.2001 за № 1598;
- рухоме майно, що складається з 23 одиниць майна, перелік якого наведено в п. 1.1.2 договору.
Згідно довідки, виданої 26.10.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Цемлайн", рухоме майно належить іпотекодавцю на праві приватної власності.
Відповідно до висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності - асоціацією "УкрЕксПроБуд", станом 26.10.2018 ринкова вартість майна складає 600000,00 грн.
Зазначені у п. 1.1.1 цього договору майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів та у п.1.1.2 цього договору рухоме майно, іменуються далі за текстом цього договору як "майно" - "предмет іпотеки".
Згідно з п. 1.5 договору ринкова вартість майна становить 3000000,00 грн.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, що дорівнює ринковій вартості предмету іпотеки, зазначеній в п. 1.5 цього договору.
Відповідно до пунктів 2.3 та 2.4 договору сторони погодили, що за рахунок майна іпотекодержатель частково задовольняє свої вимоги, що випливають з договору кредиту, а саме в частині суми ринкової вартості майна, яка становить 3000000,00 грн. Залишок заборгованості іпотекодавця складає 25802716,71 грн.
Згідно з п. 3.1 договору передача майна здійснюється іпотекодавцем протягом 5 календарних днів з моменту укладання цього договору.
Пунктом 3.2 договору передбачено, що передача майна оформляється відповідним актом приймання-передачі, який підписується сторонами (акт приймання-передачі № 1 від 26.10.2018, копія якого долучена до матеріалів справи).
Відповідно до п. 3.13 договору цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності на майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів.
Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2247.
Також, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. 26.10.2018 зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3515,4 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1678084832231, запис про право власності № 28582451 від 26.10.2018).
05.11.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно якого у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 05.11.2018 ОСОБА_1 передає ОСОБА_3 в іпотеку майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3515,4 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1678084832231) - предмет іпотеки.
Відповідно до пунктів 1.3 та 1.4 договору іпотеки від 05.11.2018 предмет іпотеки належить іпотекодавцеві ( ОСОБА_1 ) на праві приватної власності на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 26.10.2018 за реєстровим № 2247 Бойком О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (номер запису про право власності 28582451), та оцінюється сторонами за їх домовленістю в сумі 2400000,00 грн.
Зазначений договір іпотеки від 05.11.2018 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2263.
05.11.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. здійснено державну реєстрацію права іпотеки ОСОБА_3 на майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, загальною площею 3515,40 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (запис № 28756941 від 05.11.2018) та державну реєстрацію обтяження (заборони на нерухоме майно) - майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, загальною площею 3515,40 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (запис № 28756858 від 05.11.2018).
Звертаючись із даним позовом, ОСОБА_2 зазначила, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.10.2018 підлягає визнанню недійсним, оскільки укладений на підставі ухвали господарського суду про закриття провадження у справі про банкрутство, яку було скасовано, суперечить ч. 1 ст. 42, ч. 1,2 ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі також - Закон про банкрутство) щодо необхідності включення всього майна банкрута до ліквідаційної маси та продажу такого майна виключно в межах ліквідаційної процедури. За твердженням позивачки, внаслідок укладення оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя була зменшена ліквідаційна маса банкрута - Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн", що порушує її право на задоволення вимог як кредитора банкрута. Разом з тим, позивач вважає, що враховуючи наявність підстав для визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.10.2018, ОСОБА_1 не набула права власності на іпотечне майно, а відтак не мала права передавати таке майно в іпотеку ОСОБА_3 , у зв`язку з чим договір іпотеки від 05.11.2018 також підлягає визнанню недійсним, а державні реєстрації, які проведенні на підставі таких недійсних правочинів - скасуванню.
Встановивши обставини щодо скасування ухвали Господарського суду Київської області від 23.10.2018 у справі № 911/3730/16, внаслідок чого відсутні правові наслідки щодо закриття провадження у справі про банкрутство, суд першої інстанції дійшов висновку, що задоволення вимог кредиторів, в тому числі забезпечених заставою майна боржника, може відбуватися тільки на стадії ліквідаційної процедури в порядку та у спосіб, що передбачені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Під час порушення справи про банкрутство іпотекодавця, заставні кредитори такого боржника (іпотекодержателі) мають право на задоволення своїх грошових вимог, які забезпечені заставою майна боржника, лише на стадії ліквідаційної процедури у разі визнання іпотекодавця банкрутом.
За висновком суду першої інстанції, під час вчинення правочину (договору про задоволення вимог іпотеодержателя від 26.10.2018) з переходу права власності від Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн" до ОСОБА_1 на майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3515,4 кв. м, порушено приписи статей 19, 38, 42, 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що є підставою для визнання його недійсним у відповідності до статей 203, 215 Цивільного кодексу України.
Також суд першої інстанції встановив додаткові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним. 
Так, встановивши, що ОСОБА_1 задовольнила свої вимоги за рахунок заставного майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн", набувши право власності на предмет іпотеки, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність додаткових підстав, відповідно до положень ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", для визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.10.2018, оскільки вказаний договір був укладений після порушення справи про банкрутство, поза межами процедури банкрутства, коли сума вимог кредиторів боржника перевищувала вартість майна боржника.
Враховуючи наявність правових підстав для визнання недійним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.10.2018, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не може вважатися власником майнового комплексу по виробництву залізобетонних виробів та ним розпоряджатися, з метою захисту прав банкрута і його кредиторів, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення похідних позовних вимог про скасування державної реєстрації права та договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Відповідно до частини першої статті 26 Закону про банкрутство до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону про банкрутство майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.
Отже, в межах ліквідаційної процедури підлягає продажу все майно банкрута (за винятками, встановленими законом), включаючи майно, яке є предметом застави.
Згідно усталеної судової практики, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 для забезпечення єдності судової практики Велика Палата відступила шляхом конкретизації від її висновку, викладеного у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, а також від аналогічного висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15, і Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц та від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц. 
Означена конкретизація висновків полягає у такому:
- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;
- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;
- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;
- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;
- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;
- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.
З огляду на зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що факт скасування судового рішення не є підставою для перегляду всіх юридично значимих дій особи, які вона вчинила в період чинності такого судового рішення, в тому числі правочинів, а як в даному випадку, правочину щодо задоволення вимог іпотекодержателя в період, коли провадження у справі про банкрутство боржника-іпотекодавця було закрито на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано в апеляційному порядку.
Як було установлено вище, оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя було вчинено в період чинності ухвали Господарського суду Київської області від 23.10.2018 про закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Цемлайн", а саме 26.10.2018.
При цьому, колегія суддів відхиляючи доводи позивача, зазначає, що підставою для укладення оспорюваного договору був договір іпотеки від 26.09.2008, права вимоги за яким набула ОСОБА_1 , а не ухвала  Господарського суду Київської області від 23.10.2018, що в подальшому була скасована, як про те помилково зазначається у позові.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.10.2018 укладено в період часу, коли провадження у справі про банкрутство було закрито, мораторій на задоволення вимог кредиторів не діяв, а відтак висновки суду про невідповідність оспорюваного договору вимогам статей 19, 38, 42, 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" належить визнати помилковими.
При цьому колегія суддів зазначає, що дії ОСОБА_1 та ТОВ "Цемлайн" щодо укладення оспорюваного договору не можуть бути визнані як недобросовісні, оскільки такий правочин сторони вчинили на підставі укладеного, чинного та дійсного договору іпотеки, і лише після припинення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, який було введено у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство № 911/3730/16. 
Тобто, обставини справи в своїй сукупності свідчать про те, що оспорюваний договір не суперечить цивільному законодавству, хоч і був укладений у період чинності судового акта, який згодом був скасований, та на підставі якого було припинено ліквідаційну процедуру банкрута із скасуванням обмежень щодо розпорядження майном банкрута та задоволення вимог кредиторів не інакше як у ліквідаційній процедурі.
На переконання колегії суддів, також необхідним є встановлення обставин порушення прав інших осіб у зв`язку з укладенням оспорюваного правочину, в том числі боржника та кредиторів, оскільки результатом виконання такого договору буде припинення права власності боржника на належне йому майно, а незабезпечені кредитори можуть бути позбавлені права справедливо очікувати повного задоволення своїх вимог до боржника-банкрута за рахунок його майна.
Як було встановлено вище, ОСОБА_1 є конкурсним кредитором із вимогами IV черги задоволення в сумі 16642827,26 грн, в сумі 164863,45 грн - VI черги та забезпеченим кредитором боржника на суму вимог 11695026,00 грн, як забезпечені заставою (іпотекою) майна ТОВ "Цемлайн" і підлягають задоволенню позачергово.
ОСОБА_2 є забезпеченим кредитором на суму 6078706,87 грн, які забезпечені заставою майна ТОВ "Цемлайн" і підлягають задоволенню позачергово.
Відповідно до ч. 6 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово.
Тобто, вимоги забезпечено кредитора можуть бути задоволені тільки за рахунок майна, яке є предметом забезпечення, та не можуть погашатись за рахунок іншого належного боржнику майна, включеного до ліквідаційної маси.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи позивача про порушення прав ОСОБА_2 у зв`язку з укладенням оспорюваного договору, за яким майно ТОВ "Цемлайн"  було відчужене на користь ОСОБА_1 , оскільки кредиторські вимоги ОСОБА_2 до боржника є забезпеченими іншим майном боржника, та погашаються виключно за рахунок такого забезпечення, в той час як воно не є предметом оспорюваних договору про задоволення вимог іпотекодержателя  та договору іпотеки.
Одночасно колегія суддів відхиляє посилання відповідачів на недійсність договору, на підставі якого ОСОБА_2 набула прав кредитора боржника, а відтак і відсутність у неї правомочності на звернення із даним позовом, оскільки станом на день ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі, рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2021  у справі № 911/3730/16(754/4549/19) щодо визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов`язанні не набрало законної сили відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021, а сам договір був чинним станом на час укладення правочину, недійсність якого є предметом спору у даній справі.
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що будь-яка особа, яка вважає своє право порушеним має право на судовий захист, а суд, вирішуючи справу по суті, має встановити чи дійсно таке право порушене та залежно від обставин справи прийняти рішення про його захист або про відмову у заявленому позові у зв`язку з відсутністю порушеного права.
Як було встановлено вище, оскільки позивач ОСОБА_2 є забезпеченим кредитором, її вимоги можуть бути задоволені лише за рахунок майна, що є предметом забезпечення, то права та охоронювані законом інтереси не можуть бути порушені у зв`язку з укладенням оспорюваних договорів, позаяк їх предметом є інше майно та яке не забезпечує вимоги ОСОБА_2 до боржника.
Вказаних обставин справи та подані докази на їх підтвердження суд першої інстанції безпідставно не дослідив та відповідно не надав їм відповідної правової оцінки, хоча відповідачка посилалась на них у відзиві на позовну заяву. Вказане свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права (ст. 86, 236 ГПК України) щодо повного та всебічного встановлення та дослідження всіх обставини, що мають значення для справи, оцінки доказів у справі.
Крім того, належить визнати помилковим висновок суду першої інстанції, що оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.10.2018  підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з огляду на те, що ОСОБА_1 задовольнила свої вимоги за рахунок заставного майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн", набувши право власності на предмет іпотеки, а вказаний договір був укладений після порушення справи про банкрутство, поза межами процедури банкрутства, коли сума вимог кредиторів боржника перевищувала вартість майна боржника. 
Колегія суддів зазначає, що зазначена судом першої інстанції підстава - укладання договору поза межами процедури банкрутства, коли сума вимог кредиторів не перевищувала вартість майна боржника, не передбачена ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а відтак не може бути застосована до спірних правовідносин як підстава для визнання договору недійсним.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.
Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2 статті 203 Цивільного кодексу України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 Цивільного кодексу України).
Оскільки при вчиненні оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, обмеження встановлені Законом про банкрутство не застосовувались у зв`язку з закриттям провадження у справі про банкрутство, відповідно він відповідає вимогам цивільного законодавства під час його укладення, а відтак колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним з підстави, передбаченої ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно і підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Враховуючи, відсутність правових підстав для задоволення основної позовної вимоги, то і у задоволенні похідних позовних вимог про скасування державної реєстрації права та визнання недійсним договору іпотеки належить також відмовити.
За вказаних обставин, колегія суддів констатує порушення судом першої інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, що визнається підставою для скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2021 про задоволення позовних вимог. 
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України належить прийняти нове рішення у скасованій частині про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.
Згідно із частинами 1, 4, 8, 14 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тобто, з позивача на користь відповідача-2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 15765,00 грн, що сплачений за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2.Рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2021 у справі №  911/3730/16(911/3386/20)  скасувати.
3.Прийняти нове рішення.
Відмовити в задоволенні позову.
4.Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 15765 (п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн витрат по сплаті судового збору.
5.Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Київської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 11.10.2021.

Головуючий суддя                                                            С.В. Сотніков 

Судді                                                                                Б.М. Грек

                                                                                Б.В. Отрюх