УХВАЛА
20 жовтня 2021 року 
Київ
справа №826/15714/17
адміністративне провадження №К/9901/11988/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Єзерова А.А.,  Чиркіна С.М., 
за участю: секретаря судового засідання Мороз Ю.М.,
позивача: адвокат Кравець Р.Ю., представник Мартиненко А.Ю. ,
відповідача 1: представник не з`явився, 
відповідача 2: представник не з`явився,
третя особа:    представник не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні питання про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за касаційною скаргою адвоката Кравця Ростислава Юрійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №826/15714/17 за позовом адвоката Кравця Ростислава Юрійовича до Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Заступника начальника Відділу - державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Верховний Суд, про визнання протиправними дій та скасування запису 
УСТАНОВИВ:
Адвокат Кравець Ростислав Юрійович (надалі - позивач, адвокат Кравець Р.Ю.) звернувся до суду з позовом до Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - відповідач 1, Відділ з питань державної реєстрації Шевченківської РДА), Заступника начальника Відділу - державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - відповідач 2, Державний реєстратор), третя особа: Верховний Суд, в якому просив:
-          визнати протиправними дії Державного реєстратора Гордієнко Валентини Іванівни (надалі - Гордієнко В.І.) щодо проведення державної реєстрації органу державної влади Верховний Суд (ідентифікаційний код юридичної особи №41721784), запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (надалі - ЄДР, Єдиний державний реєстр) від 09.11.2017 за №1 070 102 0000 071690; 
-          скасувати запис в ЄДР від 09.11.2017 за №1 070 102 0000 071690 про проведення державної реєстрації органу державної влади Верховний Суд, ідентифікаційний код юридичної особи №41721784 з місцезнаходженням: м. Київ, вулиця Пилипа Орлика, 8.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2018, яке було залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Позивач подав касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. 
У касаційній скарзі скаржник просить вирішити питання про передачу цієї справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду внаслідок порушення правил предметної юрисдикції судами попередніх інстанцій, оскільки вважає, що вирішення даного спору віднесене до юрисдикції господарського суду. 
Крім того, 25.08.2021 скаржник подав клопотання про передачу справу до Великої Палати Верховного Суду, яке обґрунтовує тим, що від результатів вирішення цієї справи залежить правомірність здійснення судочинства Верховним Судом, що на його думку, свідчить про існування виключної правової проблеми у цій справі, що має вагоме значення для суспільства.
У судовому засіданні 20.10.2021 скаржник, його представник заявлені клопотання підтримали та наголосили на необхідності їх вирішення до розгляду касаційної скарги по суті.
На обґрунтування заявлених клопотань скаржник і його представник послались на те, що позов у даній адміністративній справі був поданий у 2017 році. Проте, станом на сьогодні, існують правові позиції Великої Палати Верховного Суду, сформовані за наслідками розгляду подібних спорів (на які містяться посилання у поданих до суду письмових клопотаннях). Зокрема, на переконання скаржника та його представника, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, спори, які пов`язані з визнанням протиправними дій щодо державної реєстрації юридичної особи, повинні розглядатися за правилами саме господарської юрисдикції, незалежно від суб`єктного складу такого спору. Скаржник вважає, що як громадянин України та представник народу України він є носієм державної влади та, фактично, засновником органів державної влади, в тому числі Верховного Суду, а відтак спір щодо державної реєстрації даного суду яка юридичної особи має характер корпоративного.
Також, скаржник і його представник наголосили, що справа щодо оскарження реєстрації Верховного Суду як юридичної особи має значний суспільний інтерес, оскільки впливає на легітимність розгляду цим судом усіх справ, що наявні у його провадженні.  
Відповідачі та третя особа у судове засідання не прибули, про дату, час і місце розгляду судом повідомлялись належним чином. 
Заслухавши клопотання скаржника та покладені в його основу доводи, колегія суддів Верховного Суду приходить до наступних висновків. 
За змістом частини 3 статті 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 347 КАС України, питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. 
Згідно з нормою частини 3 цієї статті, питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.
Тому, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне, до вирішення цієї справи у касаційному порядку, вирішити клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Що стосується доводів скаржника в частині недотримання правил предметної юрисдикції судами попередніх інстанцій, колегія суддів Верховного Суду доходить наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання  делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з частиною 2 статті 4, пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом), юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
При цьому, вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи   службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС України у вказаній редакції). 
Аналогічні правила визначення предметної юрисдикції адміністративних судів закріплені у статтях 4 і 19 КАС України у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень та їх перегляду в касаційному порядку. 
За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, проте, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. 
Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №802/1792/17-а).
Позивач у даній справі оскаржує дії Державного реєстратора Гордієнко В.І. щодо проведення державної реєстрації Верховного Суду в якості юридичної особи та запис в ЄДР щодо проведення такої реєстрації. 
У касаційній скарзі скаржник зазначив, що зважаючи на висновки Великої Палати   Верховного Суду, викладені у постанові від 06.02.2019 у справі №462/2646/17, спір, який належить до спорів з приводу реєстрації юридичної особи, слід розглядати за правилами господарського процесу, в зв`язку з чим просив вирішити питання про передачу цієї справи  на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Відповідно до вимог частини 6 статті 346 КАС України, справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо:
1)          учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції;
2)          учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;
3)          Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
Перевіряючи існування підстав, обумовлених нормою статті 346 КАС України, колегія суддів Верховного Суду доходить наступних висновків. 
Щодо пункту 1 частини 6 статті 346 КАС України, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що скаржник, який є позивачем у справі, заявляв про порушення правил предметної юрисдикції у цій справі на попередніх стадіях судового розгляду справи. При цьому, позивач, який оскаржував рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в апеляційному порядку, не зазначав у своїй апеляційній скарзі про порушення правил предметної юрисдикції при розгляді справи судом першої інстанції.
Щодо пункту 2 частини 6 статті 346 КАС України, слід зазначити, що скаржник, який стверджував про порушення правил предметної юрисдикції під час розгляду цієї справи, у своїй касаційній скарзі не навів судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах. 
Таким чином, мають місце обставини, обумовлені вимогами пунктів 1-2 частини 6 статті 346 КАС України, які виключають можливість передачі даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, навіть попри оскарження позивачем судових рішень саме з підстав порушення судами попередніх інстанції правил предметної юрисдикції. 
Зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2021 у справі зазначено висновок, згідно з яким колегія суддів (палата, об`єднана палата) касаційного суду не повинні направляти до Великої Палати для перегляду справи за наявності підстав, передбачених частиною 6 статті 346 КАС України, а Велика Палата зобов`язана повернути (передати) справу до відповідної колегії чи складу суду, який її направив, якщо будуть встановлені обставини,   що унеможливлювали скерування справи до Великої Палати.
З огляду на наведене, у задоволенні клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав порушення судами попередніх інстанцій правил предметної юрисдикції слід відмовити. 
При цьому, що стосується посилання скаржника у своїй касаційній скарзі на висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №462/2646/17, то варто наголосити, що Верховним Судом неодноразово висловлювались позиції щодо визначення поняття "подібні правовідносини".
Так, у постанові від 01.07.2021 у справі №640/14207/19 Верховний Суд зазначив, що  подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (а саме,    часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалах від 30.11.2020 у справі №826/7001/17 та від 01.06.2021 у справі №826/17606/14.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 05.05.2020 у справі №281/129/17 зазначила, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №462/2646/17, на яку скаржник посилається у своїй касаційній скарзі, наведений правовий висновок, згідно з яким спір за позовом мешканця житлового будинку про скасування державної реєстрації об`єднання співвласників багатоквартирного будинку підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Велика Палата Верховного Суду у цій постанові сформувала правовий висновок, згідно з яким при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції      дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.
Водночас, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що спір в межах даної справи стосувався не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо здійснення державної реєстрації юридичної особи - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, скільки приватного інтересу позивача, а саме права останнього, як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушеного, на його переконання, державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації такої юридичної особи.
Натомість, у правовідносинах, що виникли в межах адміністративної справи за позовом адвоката Кравця Р.Ю. відсутнє порушення будь-яких приватних (майнових) інтересів позивача внаслідок вчинення відповідачами оспорюваних дій з державної реєстрації Верховного Суду як юридичної особи. 
Тому, правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №462/2646/17 не можуть вважатися такими, що стосуються питання визначення предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах та, відповідно, не підлягають застосуванню в якості підстав для передачі даної адміністративної справи на розгляд     Великої Палати Верховного Суду. 
Колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне відхилити доводи скаржника, наведені під час судового засідання від 20.10.2021 у цій справі стосовно наявності між ним як носієм державної влади і фактично засновником Верховного Суду та Верховним Судом корпоративного спору. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Великою Палатою Верховного Суду було сформовано правовий висновок, згідно з яким під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав, а корпоративним слід вважати спір, зокрема, щодо управління, діяльності юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (член) такої юридичної особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, від 30.10.2018 у справі №905/2445/17, від 09.04.2019 у справі №916/1295/18). 
Тому, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що правовідносини між позивачем як громадянином України та Верховним Судом як судом вищої інстанції не мають характеру корпоративних, а переданий позивачем на розгляд суду спір з приводу оскарження державної реєстрації Верховного Суду як юридичної особи не є корпоративним спором. 
Що стосується клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду внаслідок існування у ній виключної правової проблеми, то на його обґрунтування скаржник посилається на те, що від результатів вирішення цієї справи залежить правомірність здійснення судочинства Верховним Судом.
Відповідно до вимог частини 5 статті 346 КАС України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування        єдиної правозастосовчої практики.
За позицією Великої Палати Верховного Суду, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. 
Кількісний критерій ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. 
Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №757/172/16-ц). 
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що наведені скаржником доводи свідчать про відсутність у цій справі виключної правової проблеми. 
Беззаперечно, вирішення питання щодо правомірності здійснення державної реєстрації Верховного Суду як юридичної особи, є питанням, яке має вагоме значення для суспільства, як зазначає скаржник. Проте, за кількісним та якісним критерієм це питання не відповідає ознакам виключної правової проблеми, оскільки воно існує виключно в межах даного спору і його вирішення не матиме наслідків у вигляді формування єдиної правозастосовної практики чи забезпечення розвитку права.
З огляду на наведене, у задоволенні клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав існування у справі виключної правової проблеми слід відмовити. 
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 346-347, 355, 359 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотань скаржника - адвоката Кравця Ростислава Юрійовича про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити. 
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                В.М. Шарапа

Судді                                                                                                    А.А. Єзеров

                                                                                                    С.М. Чиркін