Номер провадження: 22-ц/813/2713/21 
Номер справи місцевого суду: 947/26257/20
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2021 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами, 

ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
16 вересня 2020 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17 вересня 2020 року зазначена позовна заява передана судді Салтан Л.В.
Згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, що отримано судом 29 вересня 2020 року, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року позовна заява залишена без руху, позивачам наданий десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.
До канцелярії суду надійшло повідомлення, за яким позивач ОСОБА_2 отримала зазначену ухвалу суду 10 жовтня 2020 року.
13 жовтня 2020 року до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами повернуто позивачеві.
Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду 02.11.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу відповідно до вимог якої, апелянти просять скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року та повернути матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апелянти вважають, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню як постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при висновках суду які не відповідають фактичним обставинам справи.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги заявники зазначають, що з поданих до суду документів вбачається, що ОСОБА_2 та онука ОСОБА_4 мешкають разом за однією адресою, а саме по АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 має від матері ОСОБА_4 нотаріально посвідчену довіреність для звернення до суду. Крім того, бабуся ОСОБА_4 має право на звернення до суду також без довіреності так як і ОСОБА_4 як особа, що досягла віку 14-ти років.
Також, зазначають, що в матерілах справи наявні всі докази для правильного вирішення судового спору.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами було залишено без руху, та надано апелянтам строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду.
8 квітня 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано заяву, відповідно до додатків якої, апелянтами надано: копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію довіреності ОСОБА_5 на представництво у суді ОСОБА_2 її інтересів, копію паспорту ОСОБА_2 , витяг з Єдиного Державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .
Поданою заявою ОСОБА_2 усунуто недоліки зазначені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 12.11.2020 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.05.2021 року було відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.11.2021 року справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що з позовної заяви, поданої 16 вересня 2020 року, вбачається, що її підписано ОСОБА_2 , яка вказала, що діє в інтересах онуки, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, ОСОБА_2 не надала будь-яких належних та допустимих доказів того, що вона має право діяти в інтересах, на той час, неповнолітньої ОСОБА_1 . Також, ОСОБА_1 на момент подачі позовної заяви не мала повної дієздатності, а тому вона вважається особою, яка не мала на той момент процесуальної дієздатності.
З уточненої позовної заяви, поданої 13 жовтня 2020 року вбачається, що зазначений позов також підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та вказано, що вони є позивачами у справі. Разом з уточненою позовною заявою було надано довіреність від 05 липня 2018 року, за якою ОСОБА_5 уповноважує ОСОБА_2 представляти її інтереси. Також, з позовних заяв вбачається, що позивачі просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по аліментам, при цьому не вказано, яким чином порушені права позивача ОСОБА_2 . Тому, суд першої інстанції вважав, що позовна заява підписана особою, яка не має процесуальної дієздатності та особою, яка не має права її підписувати.
Також, судом першої інстанції зазначено, що позивачі не усунули недоліки позовної заяви, зокрема, не вказано: відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
В уточненій позовній заяві позивачі вказують, що копія рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2010 року знаходиться у відповідача, проте не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вони звертались до суду з заявою про видачу зазначеної копії рішення.
Також, позивачі надали копію розрахунку заборгованості по аліментам від 01 жовтня 2019 року, проте до цього часу не надано завіреної належним чином копії зазначеного документу.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на те, що
в матеріалах справи наявна уточнена позовна заява, відповідно до якої позивачами були надані докази та необхідні документи для усунення недоліків зазначених судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 04.11.2019 року.
З опису додатків до уточненої позовної заяви вбачається що позивачем було надано:
-дві копії довідки судового виконавця про заборгованість по сплаті аліментів на дату повноліття дитини
-копія рішення Малиновського районного суду від 08.06.20110 року по справі №2-1399 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 по стягненню аліментів.
-копії свідоцтв про народження ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , копія довіреності, якою ОСОБА_5 уповноважує вести її справи ОСОБА_2 ,
-витяг з копії паспорту ОСОБА_2 з пропискою.
- копія витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 
- оригінал квитанції оплати довідки з Держстутуправління щодо розміру інфляції за кілька років, за які не виплачені аліменти.
Оскільки, у зв`язку з поверненням позовної заяви, в матеріалах справи були відсутні вищеперечислені документи, на вимогу ухвали Одеського апеляційного суду від 12.11.2020 року апелянтами було надано їх повторно до суду апеляційної інстанції.
На зазначене вище суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов передчасного висновку про повернення заяви.
Крім того, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на наведене, з метою уникнення порушення ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, колегія суддів вважає, що надмірний формалізм у вказаній справі, з урахуванням предмету спору, може позбавити заявника права на належний захист його прав та інтересів.
Отже, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини").
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою N 20347/03 у § 35 зазначено, що, "... якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, N 93, сс. 2425, п. 57)".
Колегія суддів вважає, що заявник був позбавлений права на доступ до суду, оскільки зазначені підстави повернення позовної заяви в ухвалі суду першої інстанції є передчасними та повинні встановлюватися судом під час розгляду справи по суті.
За таких підстав, вирішуючи питання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, передчасно повернув цю заяву, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оскільки справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат, сплачених за подання апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції, який приймає рішення з врахуванням загальних правил розподілу судових витрат.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.
В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.
У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.
Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 268, ст. 374, 379, 382, 381-389 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1  - задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року - скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:                                                                                О. В. Князю
                                                                        С. О. Погорєлова
Судді:                                                                  А. П. Заїкін