Постанова
Іменем України
 
09 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 447/2455/20
провадження № 51-4497 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 липня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020140360000261, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Волгодонська Ростовської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Сколівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2010 року за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання, на підставі ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; 
2) вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року за ч. 1 ст. 310 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 310 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Миколаївського районного суду Львівської області  від 11 березня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за:
—   ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
—   ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
—   ч. 2 ст. 310 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 липня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 25 липня 2020 року близько 01 год, повторно, проник до підвального приміщення, що по АДРЕСА_2 , зірвавши навісний замок, та таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_7 , заподіявши йому матеріальної шкоди на загальну суму 465 грн.
Крім того, ОСОБА_6 , цього ж дня, близько 03 год повторно, проник до підвального приміщення, що по АДРЕСА_2 , зірвавши навісний замок, та таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_8 , заподіявши йому матеріальної шкоди на загальну суму 1840 грн.
Крім того, ОСОБА_6 , 29 липня 2020 року, близько 15 год, повторно, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , таємно, викрав майно потерпілого ОСОБА_9 , заподіявши йому матеріальної шкоди на загальну суму 4590 грн.
Крім того, ОСОБА_6 , в середині травня 2020 року, за місцем свого проживання, незаконно посіяв у 8 горщиках декілька зерен конопель, з метою доведення їх до стадії дозрівання та подальшого використання для власних потреб, тобто придатності для виготовлення наркотичних засобів, в порушення вимог Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і зловживанню ними», реалізуючи свій злочинний намір, умисно та незаконно здійснював догляд за вказаними рослинами шляхом їх систематичного прополювання та поливання.
В подальшому, 30 липня 2020 року, під час проведення огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції у 8 горщиках було виявлено та вилучено 16 рослин конопель.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції  та призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , прокурор не погоджується зі звільненням засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином доводів його апеляційної скарги про це та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без зміни. Стверджує, що з огляду на наявні в справі дані про особу ОСОБА_6 , який в минулому неодноразово засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів, застосування положень ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.  
Під час касаційного розгляду прокурор підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Винуватість ОСОБА_6 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність обвинувачення та правильність кваліфікації дій за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 310 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше був судимим за скоєння умисних корисливих злочинів та має не зняті і не погашені судимості за це, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину. 
Одночасно, врахувавши все наведене, суд прийняв рішення про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України.  
Однак з цим рішенням колегія суддів погодиться не може та вважає його таким, що прийняте без урахування належним чином тяжкості вчинених злочинів та даних про особу засудженого ОСОБА_6 , який в минулому неодноразово засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів, однак на шлях виправлення не став та, маючи судимості, повторно вчинив умисні корисливі злочини. 
Крім того, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд його належним чином не обґрунтував. 
Колегія суддів вважає, що всі наведені дані про особу засудженого та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання та були враховані судом, у даному конкретному випадку, не є такими,  які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням. 
Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, в якій він ставив питання про його скасування та ухвалення нового вироку в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі засудженого, неправильним застосуванням ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції не дав належних відповідей на всі її доводи та безпідставно залишив його без зміни. 
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Однак, суд апеляційної інстанції не дотримався наведених вимог кримінального процесуального закону.  
За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню, як така, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Під час нового розгляду, апеляційний суд повинен належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують покарання, звільнення ОСОБА_6 , від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.  
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити. 
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.       
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                         ОСОБА_3