22-ц/804/2423/21 
                                                                                266/2986/18 
                                               
                    Єдиний унікальний номер 266/2986/18
                      Номер провадження  22-ц/804/2423/21   

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

17 листопада 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів   Баркова В.М., Зайцевої С.А.,  
     за участю секретаря Вороніної М.М.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
представник позивача – ОСОБА_2   
відповідачі – ОСОБА_3 
представник відповідача –  ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області  від  02 липня  2021 року  у складі суду  ОСОБА_5 ,  у цивільній справі про  стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про  стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів.
Остаточно уточнений позов вмотивувала тим, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.04.2001 року відповідач на її користь на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинен виплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно до повноліття дитини.  
Після розірвання шлюбу у 2012 році відповідач довгий період аліменти на дитину не сплачував, з донькою не спілкувався, вихованням не займався. Рішення примусово виконувалося, але виконавчий лист був втрачений при пересилці виконавчою службою Приморського ВДВС до Центрального ВДВС, внаслідок чого Жовтневим районним судом м.Маріуполя 08.02.2018 року позивачці  було видано дублікат виконавчого листа, який в теперішній час знаходиться на виконанні у Приморському відділі державної виконавчої служби м. Маріуполя. 
Вказані обставини стали підставою для виготовлення держвиконавцями двох розрахунків заборгованості по аліментам, тобто за періоди: до втрати виконавчого листа і після його відновлення.
Згідно з довідкою-розрахунком від 30.07.2018 держвиконавця ОСОБА_7 , за період з грудня 2004 року по червень 2015 рік,  всі ці роки відповідач або зовсім не сплачував аліменти, або платив їх у меншому розмірі, ніж вимагав закон, у зв`язку з чим станом на 30.06.2015 року загальна сума заборгованості по аліментах, разом з заборгованістю станом на 13.12.2004 року, склала 46705,94грн.
Згідно розрахунку від 01.04.2019 року державного виконавця Чудновець К.О. заборгованість відповідача за період з липня 2015 року по лютий 2019 року склала 45394,36 грн. 
У квітні 2018 року ОСОБА_3 частково сплатив заборгованість по аліментах, перерахувавши на депозитний рахунок Приморського ВДВС м. Маріуполя двома сумами 60000грн, а 16.04.2019 року на рахунок позивачки було зараховано ще 19373,12 грн.
Згідно розрахунку позивачки здійсненого на підставі довідок державних виконавців, сума заборгованості по аліментах за весь період становить 91 257,39грн, а пеня за прострочення сплати аліментів за весь період — 1 169 202,83грн. 
Враховуючи погашення відповідачем заборгованості по аліментах, просила  стягнути на її користь з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки, у розмірі 86250,36грн, а також понесені судові витрати за надання правничої допомоги у сумі 7450грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням  Приморського  районного  суду міста Маріуполя  Донецької області від  02 липня  2021 року  позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задоволено повністю. Вирішено питання щодо судового збору.
Задовольняючи  позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки загальний розмір неустойки (пені) складає 1352823,23грн, то з відповідача підлягає  стягненню пеня у  розмірі, що не перевищує 100% заборгованості, тобто 89857,39грн. Проте, оскільки позивачем було визначено суму пені за несвоєчасну сплату аліментів на дитину в розмірі 86250,36грн, то суд, в межах заявлених вимог, стягнув на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів.  

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з рішенням, відповідач ОСОБА_3   подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм  матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга  вмотивована тим, що позивачка у своєму позові не довела факту ухилення боржника від сплати аліментів, бо він сплачував  аліменти, хоч і періодично, та не в повному обсязі. Причина виникнення заборгованості полягала в тому, що він перебував на обліку у центрі зайнятості, крім того позивачка після втрати виконавчого листа у 2015 році тривалий час, тобто до 19.03.2018   не зверталась до органів ВДВС.  
На час розгляду  справи  про стягнення неустойки (пені) в суді, заборгованість по аліментам погашена в повному обсязі.
Судом не враховано, що  у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась друга  дитина, яка є малолітньою і також потребує матеріального забезпечення. Крім того, на утриманні відповідача перебуває його цивільна дружина – ОСОБА_8 .
Рішення від 02.07.2021 року порушує права ОСОБА_3 та заявлена позивачкою сума є занадто великою, її виплата спричинить  для нього матеріальні труднощі. 
Через численні клопотання позивачки справа слухалась тривалий час, її затягування було спрямовано, на думку відповідача, задля того, щоб стягнути більшу суму за прострочення сплати аліментів. Сума заборгованості була неодноразово переглянута та зменшена, крім того, позивачем не надано жодного доказу чому вона   не звернулася до суду із вказаним позовом  раніше. 
Заборгованість у ОСОБА_3 виникла з провини Приморського  ВДВС, яким було втрачено виконавчий лист у 2015 році. Позивачка  при зверненні  з позовом про стягнення пені (неустойки) не зазначає причини пропуску строку позовної давності, а лише зазначає, що обов`язок відповідача довести своєчасне погашення заборгованості по сплаті аліментів, також не доведено, що відповідач ухилявся від сплати аліментів.
Доводи і заперечення інших учасників справи
Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції заперечувала  проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Позивачка ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Відповідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
За  розрахунком заборгованості по аліментам державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Маловичко Л.В. АСВП № 8999709 заборгованість за виконавчим листом №2-2499 від 10.04.2001 станом на 13.12.2004 складає 1107,83грн, станом на 30.06.2015 -  65409,64грн (а.с. 7-8). 
Згідно розрахунку заборгованості по аліментам з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини по ? частини,  старшого державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Чудновець К.О., АСВП № 55995032, заборгованість за виконавчим листом № 2-2449/2001 станом на 11.04.2018 складає 36110,60грн (а.с. 9).
Згідно дублікату виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя 13.02.2018 року, рішенням  від 08.02.2018 року  №2-2449/2001 з ОСОБА_3   на користь ОСОБА_9 , стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частини з усіх доходів щомісячно, починаючи з 26.03.2001р. і до повноліття дитини, рішення набрало законної сили 10.04.2001 (а.с. 10).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 18.11.2005 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 розірвано 18.11.2005,  прізвище  дружини після розірвання шлюбу – « ОСОБА_11 » (а.с. 11).
З  довідок про доходи ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» вбачається, що ОСОБА_3 працював в ПГТУ викладачем та отримував доходи з вересня 2014  по  серпень 2015 у загальній сумі 17654,54грн,  та з вересня 2015 по серпень 2016 у загальній сумі 23963,86грн (а.с. 12-13).
Згідно довідки «Маріупольського МЦЗ Державного центру зайнятості», ОСОБА_3 був зареєстрований в центрі як безробітний з 07.10.2016  по 02.10.2017  і отримав за  дохід у сумі 10977,47грн (а.с. 14).  
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.09.2018 № 263/10812/18 у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Маловичко Л.В. Приморського ВДВС м. Маріуполя у ВП № 55995032, заінтересована особа ОСОБА_1 – відмовлено. Ухвала набрала законної сили 09.11.2018 (а.с. 44-47).
Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29.10.2018 № 263/8468/18 у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області Чудновець К.О. в рамках виконавчого провадження №55995082, зацікавлена особа ОСОБА_12 відмовлено.  Ухвала набрала законної сили 22.11.2018 (а.с. 48-53).
Згідно розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Маловичко Л.В. АСВП № 55995032 від 30.07.2018, заборгованість за виконавчим листом станом на 13.12.2004 складає 1107,83грн, за період з 13.12.2004  по 30.06.2015 -  46705,94грн (а.с. 73-75). 
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини по ? частини старшого державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Чудновець К.О., заборгованість за виконавчим листом № 2-2449/2001 за період з 13.12.2004р. по 30.06.2015р. складає 46705,94грн., заборгованість з червня 2015 року (1 день) по жовтень 2018 року (7 днів) складає 25654,50 грн. Боржником сплачено аліменти у розмірі 72052,53грн. (у квітні 2018р. -60000,00грн., травень 2018р.-4983,33грн., червень 2018р.- 5067,98грн., липень 2018р.-2001,22грн.) Заборгованість по аліментам станом на 07.10.2018р. складає 25948,03грн. та з 08.10.2018р. згідно з заробітком боржника (а.с. 76-78). 
Відповідно до листа в.о. начальника Приморського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Шевченка С.О. від 16.04.2018, виконання виконавчого провадження АСВП № 8999709 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2449/2001 виданого 08.02.2018  Жовтневим судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 аліментів у розмірі 1/4      частини заробітку щомісячно, знаходилось у період з 15.06.2005 по 30.06.2015  у старшого державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Маловичко Л.В.
30 травня 2015 року виконавче провадження було завершено та направлено до Центрального ВДВС м. Маріуполь, у зв`язку з тим, що боржник працює у Приазовському державному технічному університеті.
Заборгованість станом на 30.06.2015 складала 60350,83грн, була обчислена за даними статистики у вказаний період. 14 березня 2016 року до Приморського відділу ДВС м. Маріуполь вищевказаний виконавчий документ надійшов на виконання від Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області, у той же день державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 04 жовтня 2016 року державним виконавцем Маловичко Л.В. була винесена повторно постанова про закінчення виконавчого провадження, до Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області, у зв`язку з тим, що боржник працює у Приазовському державному технічному університеті. Виконавчий документ разом з постановою про закінчення було надіслано до Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області. Виконавчий лист при пересилці було втрачено. 15.03.2018 року до відділу надійшов дублікат виконавчого листа № 2-2449/2001 виданого 08.02.2018 року Жовтневим судом м.Маріуполя, АСВП № 55995032. Копії постанови разом з розрахунком заборгованості направлено сторонам. Заборгованість на день відкриття виконавчого провадження згідно наданих довідок з місця праці боржника  склала 89318,49грн.   04.04.2018 року боржником сплачено 40000грн в рахунок заборгованості по аліментам. Станом на 16.04.2018 заборгованість за вище вказаним виконавчим документом складає 51430,49грн (а.с. 106-107).
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).
Відповідно до ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.  Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що  за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Згідно із ч. 4  ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст.  614 ЦК України).
Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.
Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України ).
У Сімейному кодексі України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже неустойка, визначена у ч. 1 ст. 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог  про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За положеннями ст. 267 ЦК України  сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вбачається  з матеріалів справи,  строк виконання виконавчого листа, виданого за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.04.2001 року -  до повноліття дитини, тобто  до  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Оскільки позивач за захистом свого порушеного права звернулась до суду  29.05.2018 року, то як вірно визначився суд першої інстанції  в межах спеціального річного строку позовної давності пред`явлення позовної вимоги про стягнення неустойки.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість  зі сплати аліментів  виникла з провини Приморського ВДВСВ  м. Маріуполя через втрату виконавчого листа при пересилці, не заслуговують на увагу, оскільки батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. 
Доводи  апеляційної скарги, що позивачка умисно затягувала розгляд справи з метою збільшення розміру пені – неспроможні.
Розрахунок заборгованості наведений позивачкою та перевірений і уточнений судом першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції обмежений терміном - січень 2019 року.
Рішенням  Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10.04.2001 року на відповідача покладено обов`язок зі сплати аліментів, він обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти, однак не вживав заходів для виконання такого обов`язку в повному обсязі, беззаперечних, належних та допустимих доказів того, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідачем суду не надано. Також не підтверджені належними доказами посилання апелянта щодо погашення  заборгованості по сплаті аліментів в повному обсязі.   Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
З врахуванням встановлених судом першої інстанцій фактичних обставин, з огляду на норми матеріального права, які регулюють спірні питання, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та необхідності переоцінки доказів у справі.
Вказані висновки ґрунтуються на позиції  Великої Палати Верховного Суду висловленій в постанові від 03 квітня 2019року у справі справі № 333/6020/16-ц.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України ( Pronina v. Ukraine ) від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Повний текст постанови виготовлено 22 листопада 2021 року.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3   залишити без задоволення. 

Рішення  Приморського  районного суду міста Маріуполя  Донецької області від  02 липня 2021  року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         В.М. Барков

          С.А. Зайцева