РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/7390/21
Провадження № 22-ц/4815/1339/21

         Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді – Шимківа С. С.,
суддів: – Ковальчук Н. М., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
стягувач       – ОСОБА_1 ,
боржник –  ОСОБА_2 ,
особа, дії (бездіяльність) якої оскаржуються – державний виконавець Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) – Худов Андрій Валерійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2021 року (постановлену у складі судді Галінської В.В.) у справі за скаргою  ОСОБА_2 на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Худова А.В.,-

       в с т а н о в и в :

12 квітня 2021 року  ОСОБА_2  звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області зі скаргою на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Худова Андрія Валерійовича, в якій просить визнати протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти, які знаходяться в АТ КБ "ПриватБанк" на рахунку № НОМЕР_1 ; визнати протиправною та скасувати постанову Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у виконавчому провадженні № 56182757 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти що знаходяться в АТ КБ "ПриватБанк" на рахунку № НОМЕР_1 у тому числі і на кошти, які будуть зараховуватись в якості заробітної плати з ТзОВ "СТД ГРУП РІВНЕ".
Скаргу обгрунтовує тим, що вона є боржником на підставі виконавчого листа № 56182757 виданого 02 листопада 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з неї на користь  ОСОБА_1 коштів у розмірі 81410 гривень 84 копійки заборгованості за договором позики від 16 травня 2016 року. Починаючи з лютого 2021 року вона не може знімати з рахунку №  НОМЕР_1  заробітну плату, яку отримую в АТ КБ "ПриватБанк" від ТзОВ "СТД ГРУП РІВНЕ". В банку повідомили, що на рахунок №  НОМЕР_1  та інші рахунки накладено арешт та рекомендовано звернутися до державного виконавця з метою отримання рішення про зняття арешту з коштів. Вона не може отримати заробітну плату, яка є єдиним джерелом її існування, також немає можливості оплачувати комунальні платежі та взагалі існувати, що призводить до порушення її конституційних прав, а АТ КБ "ПриватБанк" в свою чергу відмовляє їй у видачі зарплатної картки (картки для виплат). Не заперечує проти стягнення боргу, проте накладення арешту на спеціальні банківські рахунки вважає незаконним та перевищенням повноважень державного виконавця. У ТзОВ "СТД ГРУП РІВНЕ" вона працює з вересня 2019 року, і отримавши постанову державного виконавця у квітні 2020 року, підприємство почало вираховувати 20% від її заробітної плати і сплачувати у Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щомісячно без затримок. 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2021 року  скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Худова А.В. - задоволено.
Визнано неправомірними дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Худова А.В. щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , що містяться на рахунку НОМЕР_1 відкритий у АТ КБ "ПриватБанк".
Визнано протиправною та скасовано постанову Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у виконавчому провадженні № 56182757 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти що знаходяться в АТ КБ "ПриватБанк" на рахунку № НОМЕР_1 у тому числі і на кошти, які будуть зараховуватись в якості заробітної плати з ТзОВ "СТД ГРУП РІВНЕ".
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок винесення виконавцем постанови про арешт коштів на банківському рахунку ОСОБА_2 , який використовується останньою для отримання заробітної плати, вона буде позбавлена засобів існування. При цьому, на підставі вказаної постанови арешт було накладено на всі грошові кошти, тобто на заробітну плату боржника, що суперечить положенням ст.70 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої у даному випадку, із заробітної плати боржника може бути утримано її частину у розмірі 20 відсотків.
Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, стягувач ОСОБА_1 та Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) оскаржили її в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що накладаючи арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , яка не виконує рішення суду, державний виконавець не порушував вимог Закону України "Про виконавче провадження". Суд першої інстанції не врахував, що боржник не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її рахунок, на який було накладено арешт, має спеціальний режим використання, а також, що така інформація надходила до державного виконавця. Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти, які знаходяться на рахунках боржника у банківських установах, крім тих, на які накладення арешту заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться та в разі знаходження на рахунку коштів на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту цих коштів. Суд не взяв до уваги, що ОСОБА_2 не надавала доказів, що вона зверталася до державного виконавця і їй було відмовлено у знятті арешту з грошових коштів, які надходять від ТзОВ "СТД ГРУП РІВНЕ".
Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у поданій апеляційній скарзі зазначає, що накладаючи арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , він не порушив вимог законодавства, оскільки саме банк, а не державний виконавець визначає цільове призначення коштів у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів боржника і у випадку, якщо кошти, що перебувають на рахунках є коштами із спеціальним режимом використання, повертає таку постанову державного виконавця без виконання у частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Постановою державного виконавця від 25 лютого 2020 року звернено стягнення на заробітну плату боржника у розмірі 20%, що відповідає вимогам діючого законодавства. Однак, оскільки сума боргу є суттєвою, а саме 89751,92 грн., а суми щомісячного надходження на депозитний рахунок є незначними, то стягнення із заробітної плати боржника не може забезпечити виконання виконавчого документу у найшвидший термін. Таким чином, державний виконавець при винесенні постанови про арешт коштів ОСОБА_2 , переслідував лише законну мету щодо виконання рішення суду та забезпечення погашення заборгованості.
З наведених міркувань просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні скарги  ОСОБА_2 на дії державного виконавця.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні №56182757 з примусового виконання виконавчого листа №569/8676, виданого 02 листопада 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 16 травня 2016 року, що враховуючи встановлений Національним банком України офіційний курс долара США до гривні на 25 вересня 2017 року становить 3100 дол. США.
17 квітня 2018 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Яковенком Є.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа.
25 лютого 2020 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Худовим А.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
01 квітня 2021 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Худовим А.В. винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює в ТзОВ "СТД ГРУП РІВНЕ".
З довідки, виданої 22 лютого 2021 АТ КБ "ПриватБанк", вбачається, що ОСОБА_2 станом на вказану дату має у банку картку НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), на яку отримує зарплатні виплати. Також, на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь яка виплата (переказ). 
Таким чином, АТ КБ "ПриватБанк", на виконання постанови державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Худова А.В., було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на зарплатному рахунку ОСОБА_2 ..
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.
За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 цього Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Згідно ч.ч. 1, 2  ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 56 цього Закону, у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону, виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 від 25 лютого 2021 року, у якій вона звернулася до державного виконавця із заявою про зняття арешту з заробітної банківської картки.
11 березня 2021 року начальником Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надано відповідь на її заяву про зняття арешту з коштів, з якої, серед іншого вбачається, що саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів. Також зазначено, що ОСОБА_2 не доведено, що рахунок, на який накладено арешт, має спеціальний режим використання або що на кошти, які знаходяться на цьому рахунку заборонено звертати стягнення, а також така інформація не надходила до державного виконавця від банку, в якому відкрито відповідний рахунок.
Частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна (коштів) боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду згідно частини п`ятої цієї ж статті.
Аналізуючи вимоги цієї норми закону, у взаємозв`язку із фактичними обставинами справи, необхідно зазначити, що в даному випадку зняття арешту можливе лише за рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;  за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.
Приписи частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначають, що заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для у тримання працівника і його сім`ї.
Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
Матеріали справи не містять доказів, що на рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який відкрито у банку є інші кошти, крім заробітної плати. 
Накладення арешту на рахунок, з якого вона отримує заробітну плату, яка є її єдиним джерелом доходу, поставило ОСОБА_2 у скрутне матеріальне становище. Даних про наявність у останньої інших доходів, крім заробітної плати, матеріали справи не містять. Арешт вказаного рахунку порушує право боржника на отримання коштів, необхідних для існування, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 ..
Аналогічний правовий висновок, за подібних правовідносин, викладено у постанові Верховного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 756/8861/18.
Необґрунтованим є покликання апелянтів на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19, оскільки предметом розгляду зазначеної справи було накладення арешту на рахунки боржника - юридичної особи, які передбачені для виплати заробітної плати працівникам та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, що не є подібним по суті даного спору.
Також необґрунтованим є покликання апелянтів на постанову Верховного Суду від 03 лютого 2021 року (справа №756/1927/16-ц), якою встановлено, що арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу).
Як встановлено судом, на виконання рішення суду із заробітної плати ОСОБА_2 вже здійснюється відрахування у розмірі 20%. Здійснювати відрахування у більшому розмірі законом заборонено. Тому, колегія суддів приходить до обґрунтованого переконання, що арешт рахунку, на який надходить заробітна плата ОСОБА_2 , є неправомірним.
Арешт даного рахунку, з огляду на фактичну неможливість відрахування з нього коштів у більшому розмірі ніж відраховуються на даний час, буде носити формальний характер і не призведене до реального та ефективного виконання рішення суду, крім порушення прав ОСОБА_2 на оплату праці.
Наявність відкритого рахунку у банку в рамках зарплатного проекту роботодавця є перешкодою працівнику отримувати заробітну плату через касу підприємства чи грошовим переказом, оскільки виплата таких коштів підприємством здійснюється саме через рахунок у банку.
Тому, накладення арешту на рахунок боржника, який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадянина на оплату праці.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» для виплати заробітної плати, суперечить положенням ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої у даному випадку, із заробітної плати боржника може бути утримано лише її частину у розмірі 20 відсотків, а тому постанова державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Худова А.В. від 01 квітня 2021 року про накладення арешту на кошти боржника є протиправною та підлягає скасуванню.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи з меж їх доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.
Судді:                                                                 Ковальчук Н.М.
                Хилевич С.В.