КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
                                                                                        Справа №757/40148/21-п
                                                                                                                                       Апеляційне провадження
                                                                                                                               №33/824/5049/2021
ПОСТАНОВА
 
5 листопада 2021 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,  за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
                                                                     встановив:
 
постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 гривень.Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в сумі 454грн.
            11 жовтня 2021 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Прилепа Р.А. подав до Печерського районного суду міста Києва апеляційну скаргу на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року та заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій ОСОБА_1 посилається на те, що копію постанови судді її захисник отримав лише 15 вересня 2021 року, що підтверджується записом в матеріалах справи. Крім того, 27 вересня 2021 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Прилепа Р.А. направив апеляційну скаргу на постанову судді безпосередньо до Київського апеляційного суду, однак 9 жовтня 2021 року апеляційна скарга була повернута на його адресу листом, у якому зазначено, що в порядку ст. 294 КУпАП апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.
            Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, розглянувши заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, вважаю, що заява задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга  підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.
За загальним правилом, пропущений процесуальний строк підлягає поновленню, якщо причини його пропущення є поважними.
За змістом Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат є 
фахівцем у галузі права, а відтак обізнаний із нормами права, які регламентують порядок 
та строки подачі апеляційної скарги на постанову судді суду першої інстанції.
У заяві ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження не наведені мотиви, з яких її захисник - адвокат Прилепа Р.А. не дотримався визначеного Законом порядку подання апеляційної скарги.
При цьому, подання апеляційної скарги до неналежного суду не є поважною причиною пропуску процесуального строку.
Доводи ОСОБА_1 , що підставою для поновлення пропущеного процесуального строку є отримання її захисником копії постанови судді лише 15 вересня 2021 року, вважаю необґрунтованими, оскільки положення ст. 294 КУпАП не передбачають, що строк на апеляційне оскарження постанови судді обраховується з моменту вручення копії постанови особі.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався судом за участі ОСОБА_1 , а відтак вона була обізнана з результатами судового розглядуі мала можливість подати апеляційну скаргу у визначені Законом строки, враховуючи нетривалий строк, встановлений законодавцем для оскарження постанови судді.
Також матеріалами справи підтверджено, що 26 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - Грищенко П.А. отримав копію постанови судді від 13 серпня 2021 року (с.с.34), що також зазначається у листі суду від 20 вересня 2021 року, направленому на ім`я ОСОБА_1 (с.с.38).
При цьому, матеріали справи не містять будь-якої відмітки про отримання копії постанови захисником ОСОБА_1 або особисто ОСОБА_1 15 вересня 2021 року, як про це зазначає адвокат Прилепа Р.А. та ОСОБА_1 , не додані такі докази і до заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді. 
Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди зобов`язанні вказувати підстави, на які вони посилаються як на підставу поновлення строку.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд його справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено й в статті 129 Конституції України.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі  «Пономарьов проти України»).
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьєв проти України).
            Аналізуючи обставини, наведені у заяві  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року, вважаю, що вони не є обґрунтованими, так як ОСОБА_1 та адвокат Прилепи Р.А. повинні були та мали можливість подати апеляційну скаргу у строки, визначені Законом, будь-яких обставин, які б перешкоджали їм подати апеляційну скаргу у строки, встановлені Законом, у заяві не наведено.
            Виходячи з вищевикладеного, заява  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга, подана після закінчення строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
            За таких обставин, апеляційна скарга підлягає поверненню адвокату Прилепі Р.А.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя
 
постановив:
 
відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Апеляційну скаргу повернути  адвокату Прилепі Руслану Анатолійовичу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                        І.М. Рейнарт