Постанова 
Іменем України                            
                     
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 2-211/11
 
провадження № 61-8701св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В.,Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду       м. Донецька від 05 квітня 2011 року у складі судді Трофименко Л. Р. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 26 липня 2011 року у складі колегії суддів: Пономарьової О. М., Єлгазіної Л. П., Соломахи Л. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до Ленінського районного суду м. Донецька з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 140-2008-2094.
 
Позовна заява мотивована тим, що 18 червня 2008 року між Відритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 140-2008-2094 на суму 19 660 доларів США зі сплатою за користування кредитом 14,95 процентів річних, з кінцевою датою погашення 10 червня 2028 року.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором                   18 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 140-2008-2094-Р/1, як форма забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.
Умови погашення кредиту, передбачені договором, ОСОБА_1 не виконувалися. Станом на час звернення до суду з позовом, заборгованість за вказаним кредитним договором складала 183 619,69 грн, яка складається з простроченої заборгованості із суми кредиту - 1 909,73 грн, заборгованості із суми дострокового стягнення кредиту - 152 111,77 грн, із процентів - 29 146,98 грн, з підвищених відсотків - 451,21 грн.
На адресу відповідачів неодноразово надсилалися листи з вимогою погашення простроченої заборгованості, але жодних заходів щодо добровільного погашення кредиту за договором ними не вжито.
 
Ураховуючи наведене, ПАТ «Універсал Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 загальну суму заборгованості за кредитом у розмірі 183 619,69 грн.
 
У провадження Ленінського районного суду м. Донецька також надійшла позовна заява ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 140-2008-2093,            у якій, за аналогічних підстав, ПАТ «Універсал Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 загальну суму заборгованості за кредитом у розмірі 251 651,5 грн.
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 04 жовтня 2010 року вказані позови об`єднані в одне провадження.
 
ОСОБА_1 позови ПАТ «Універсал Банк» не визнала та пред`явила зустрічний позов до банку про визнання недійсними кредитних договорів. 
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 18 червня 2008 року між                ВАТ «Універсал Банк» та нею було укладено кредитні договори                                     № 140-2008-2094 та № 140-2008-2093, згідно з якими банк надав їй кредит у сумі 19 660 доларів США та у сумі 26 712 доларів США, а вона зобов`язалася належно використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14,95 %. 
Вважала, що частини договорів не відповідають загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, оскільки зобов`язання має виражатися у гривні, а не у доларах. Крім того, цільове використання кредитів - споживчі потреби, можливе тільки за умови вираження зобов`язання за кредитами у гривні, адже споживач не має права (ліцензії) на валютні платежі в Україні та свідомо порушив валютне законодавство - зазначив зобов`язання не у гривні для розрахунку та для використання її для розрахунків між резидентами України на території України без індивідуальної ліцензії Національного банку України.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визнати недійсними вказані кредитні договори у частині вираження зобов`язання у іноземній валюті, а саме слова: «в сумі 19 660 доларів США у рядку 1 пункту 1.1. Розділу 1. «Предмет договору» кредитного договору № 140-2008-2094                    від 18 червня 2008 року, та слова: «в сумі 26 712 доларів США, у рядку 1 пункту 1.1. Розділу 1. «Предмет договору» кредитного договору                                 № 140-2008-2093 від 18 червня 2008 року; залишити дійсними договори у частині вираження зобов`язання у гривні, а саме слова: «95 435,54 грн за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору» та «129 668,06 грн за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору» у 6 рядку пункту 1.1. Розділу 1. «Предмет договору», кредитних договорів.
 
Зустрічний позов ОСОБА_1 було об`єднано з позовами                               ПАТ «Універсал Банк» в одне провадження для спільного розгляду.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 05 квітня 2011 року позовні заяви ПАТ «Універсал Банк» задоволено, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь                 ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором                                         № 140-2008-2094 від 18 червня 2008 року, а саме: прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 1 909,73 грн, заборгованість суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 152 111,77 грн, нараховані проценти у розмірі 29 146,98 грн, нараховані підвищені відсотки у розмірі 451,21 грн, сплачений судовий збір у сумі 1 700 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн, а всього у сумі - 185 439,69 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь                 ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором                               № 140-2008-2093 від 18 червня 2008 року, а саме: прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 2 750 грн, заборгованість суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 206 675,34 грн, нараховані проценти у розмірі 41527,62 грн, нараховані підвищені відсотки у розмірі 698,41 грн, сплачений судовий збір у сумі 1 700 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн, а всього у сумі - 253 471,50 грн.
 
Задовольняючи позовні заяви банку, суд виходив з того, що банк свої зобов`язання за кредитними договорами виконав, надавши                    ОСОБА_1 обумовлені договорами кошти, а відповідачі належно не виконають своїх зобов`язань, у зв`язку із чим виникла заявлена позивачем заборгованість, яку слід стягнути солідарно з боржника та поручителя, який поручився перед банком відповідати за зобов`язаннями за кредитним договором у тому ж обсязі, що й боржник.
При цьому, підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 немає, оскільки її доводи, є безпідставними, а кредитні договори відповідають законодавству.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26 липня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 05 квітня 2011 року залишено без змін.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що районним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки банк виконав всі вимоги закону та умови договорів, з якими погодилися відповідачі при підписанні, проте належно на виконали ці умови, внаслідок чого мають заявлено банком заборгованість.
Апеляційний суд відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що банком порушені вимоги закону щодо обігу грошової одиниці - гривні, оскільки банк був уповноважений на здійснення операцій з валютними цінностями на підставі відповідно ліцензії та письмового дозволу.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду,             ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати в частині позовних вимог банку до неї, як до поручителя, та відмовити у задоволенні цієї частини позову.
 
В іншій частині судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, тому Верховним Судом відповідно до частини першої              статті 400 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) не переглядає.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій жодного разу не повідомили її про розгляд справи, надсилаючи судові повістки на неправильну адресу, вказану банком у позовній заяві.
Крім того, вказує, що судами не взято до уваги ту обставину, що банк пред`явив до неї вимоги після припинення поруки, тому у задоволенні позову до неї слід було відмовити.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
18 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого відповідно до пункту 1.1. Статуту є ПАТ «Універсал Банк», та                        ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 140-2008-2094 на суму                    19 660 доларів США зі сплатою за користування кредитом 14,95 процентів річних, з кінцевою датою погашення 10 червня 2028 року.
 
18 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого відповідно до пункту 1.1. Статуту є ПАТ «Універсал Банк», та                ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 140-2008-2093 на суму              26 712 доларів США зі сплатою за користування кредитом 14,95 процентів річних, з кінцевою датою погашення 10 червня 2028 року.
 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами 18 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договори поруки № 140-2008-2094-Р/1 та № 140-2008-2093-Р/1,              як форма забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитними договорами .
 
Згідно з пунктами 1.1 вказаних договорів ОСОБА_2 солідарно у тому самому обсязі і на тих самих умовах відповідає перед позивачем по зобов`язанням ОСОБА_1 за вказаними кредитними договорами                     № 140-2008-2094 та  № 140-2008-2093.
 
Банк свої зобов`язання за кредитними договорами виконав, надавши ОСОБА_1 кредит у сумі 19 660 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №1408501081700005 від 18 червня 2008 року, та кредит у сумі 26 712 доларів США, відповідно до заяви №1408501081700003 від 18 червня 2008 року.
 
Умови погашення кредиту, передбачені договором від 18 червня 2008 року № 140-2008-2094, ОСОБА_1 не виконувалися. На момент звернення банку до суду з позовом її заборгованість згідно з курсом Національного банку України у гривні складає 183 619,69 грн, яка складається з прострочену заборгованість із суми кредиту - 1 909,73 грн, заборгованість із суми дострокового стягнення кредиту - 152 111,77 грн, із процентів -                       29 146,98 грн, із підвищених процентів - 451,21 грн.
 
Умови погашення кредиту, передбачені договором від 18 червня 2008 року № 140-2008-2093, ОСОБА_1 також не виконувалися. На момент звернення банку до суду з позовом її заборгованість згідно з курсом Національного банку України у гривні складає 251 651,5 грн.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року у складі судді                    Журавель В. І. поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження судових рішень, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І., Антоненко Н. О., Русинчука М. М., направлено до Дзержинського міського суду Донецької області копії матеріалів касаційного провадження для відновлення втраченого судового провадження № 2-211/11 за позовом                 ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсними кредитних договорів.
 
Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 07 липня            2021 року частково відновлено втрачене судове провадження № 2-211/11 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсними кредитних договорів.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 09 листопада 2020 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.
 
У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшли відновлені матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга   ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука                                (частина перша статті 546 ЦК України). 
 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша              статті 553 ЦК України).
 
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).
 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга               статті 554 ЦК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
 
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).
 
Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24?вересня 2014?року у справі                   № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі                            № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).
 
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).
 
Судами було встановлено, що кредитні кошти були надані до 10 червня  2028 року, проте банк у 2011 році реалізував своє право на дострокове повне погашення заборгованості, звернувшись до суду з позовом у цій справі.
 
При цьому, умовами кредитних договорів передбачено погашення основної суми кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів в обумовлені сторонами строки.
 
Отже, сторони кредитного договору встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором.
 
Таким чином, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
 
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.
 
Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі                                   № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що банк належно виконав свої зобов`язання за кредитними договорами, надавши                    ОСОБА_1 обумовлені договорами кошти, а боржник, як і поручитель, належно не виконують своїх зобов`язань, у зв`язку із чим виникла заявлена позивачем заборгованість, яку суд стягнув солідарно на користь банку.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що вперше заборгованість за кредитними договорами виникла у 2009 році, а тому її порука припинилася не заслуговують на увагу, оскільки умовами кредитних договорів визначені щомісячні платежі, тому пропущення строку пред`явлення вимоги до поручителя за окремими платежами не припиняє поруку в цілому.
 
При цьому, заявником не доведено того, що її порука припинилася до частини платежів, що є її процесуальним обов`язком відповідно                            до статей 12, 81 ЦПК України, а відповідні докази у справі відсутні.
 
Верховний Суд також не може прийняти до уваги доводи касаційної скарги заявника про те, що суди попередніх інстанцій не повідомляли її про розгляд справи, надсилаючи судові повістки на неправильну адресу, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях зазначено, що ОСОБА_2 повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ЦПК України. Зокрема, районний суд зазначив, що ОСОБА_2 повідомлялася за двома адресами, а суд апеляційної інстанції зазначив, що вона повідомлялася у порядку, визначеному статтею 77 ЦПК України 2004 року, про що у справі містяться поштові повідомлення. Доказів, які б спростовували факт повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи вона не надала.
 
Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності збирання нових та переоцінки досліджених судами доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 05 квітня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 26 липня 2011 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк