ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 214/498/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1  
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року  (головуючий суддя: Жукова Є.О.) по адміністративній справі № 214/498/21(2-а/214/57/21), розглянутої у спрощеному провадженні  
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 20.01.2021 року звернувся до Саксаганського районного суду  м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до відповідача командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить зобов`язати відповідача  внести запис до кадрового листка позивача як військовослужбовця про період перебування на військовій службі з 01.09.1994 р. по 11.11.1996 р. під час навчання у військово-навчальному закладі Комунальному закладі освіти «Криворізькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою»(далі Криворізький ліцей).
Позовні вимоги обґрунтовано наявністю права на врахування часу навчання у ліцеї при перерахунку стажу військової служби, та перерахунку та виплаті щомісячної відсоткової надбавки за безперервну службу як військовослужбовцю Національної гвардії України.
Ухвалою Саксаганського районного суду  м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.01.2021 року справа передана на розгляд Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю.
Ухвалою  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні.
У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність заявлених позивачем вимог та просить в позові відмовити.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду з підстав порушення норм матеріального права, та  задовольнити позовні вимоги.    
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Частиною 1,2 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення   суду першої інстанції відповідає в повному обсязі, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з  07.09.2015 року проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Центрального ОТО НГУ на посаді старшого офіцера відділення бойової та спеціальної підготовки відповідно до наказу начальника ЦТУ НГУ від 07.09.2015 р. №50 о/с.
Згідно матеріалів справи позивача зараховано на перший курс Криворізького ліцею   згідно додатку № І  наказу, та виключено із списків особового складу ліцею з 12.11.1996 року за сімейними обставинами, що підтверджено  наказами начальника Криворізького ліцею №48 від 20.08.1994 року,  № 193 від 11.11.1996 року, довідкою ліцею від 26.09.2006 року. 
Вищевказаний період навчання у військово-навчальному закладі з 01.09.1994 р. по 11.11.1996 р. не внесений до кадрового листка військовослужбовця ОСОБА_1 ..
Відмову відповідача внести запис до кадрового листка позивача як військовослужбовця про період перебування на військовій службі з 01.09.1994 р. по 11.11.1996 р. під час навчання у  Криворізькому ліцеї оскаржено позивачем в судовому порядку.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері здійснення правового регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2233-Х11(далі Закон  №2233-Х11).
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Положеннями абз. 4 ч.1 ст.24 Закону №2233-Х11 у редакції Закону від 25.03.1992 року передбачалось, що для допризовників, призовників і військовозобов`язаних початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом.
Така редакція ст. 24 Закону №2233-Х11 діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Закону №2233-Х11», відповідно до якого з 31.07.1999 року ч.1 ст.24 Закону №2233-Х11 діє в іншій редакції, що  не пов`язує початок перебування на військовій службі із днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), а саме:
1. Початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
3. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
4. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
В силу викладеного є вірним висновок суду першої інстанції, що на час звернення позивача із вимогою щодо покладання зобов`язання на відповідача  внести час навчання у  Криворізькому ліцеї як період перебування на військовій службі  до кадрового листка позивача, ч.1 ст.24 Закону №2233-Х11 в редакції  від 25.03.1992 року не діяла.
При застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції   врахував правові позиції Верховного Суду України по справам № 21-41а11, № 21-129а11, № 21-358а11, №21-7а12, №21-107а13, №21-330а13, якими досліджувалися питання про включення до загального військового стажу терміну навчання у суворівських (нахімовському) училищах, військових ліцеях та ліцеях із посиленою військово-фізичною підготовкою, згідно  яких навчання у таких закладах не слід вважати проходженням військової служби .
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що  Криворізький ліцей є видом загальноосвітнього навчально-виховного закладу у системі військової освіти Міністерства оборони України, в якому ліцеїсти проходять підготовку до вступу у військові навчальні заклади, а тому цей  ліцей  не є військовим навчальним закладом у розумінні Закону №2233-Х11, період навчання позивача у  Криворізькому ліцеї є підготовкою до вступу на військову службу і не може вважатися безпосередньо військовою службою.
Суд першої інстанції правомірно відхилив посилання позивача на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2008 р. у справі №2а-0112-2008  як таке, що підлягає врахуванню при розгляді справи, оскільки відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права підлягають застосуванню  лише висновки викладені у постановах Верховного Суду.
Здійснивши аналіз норм чинного законодавства України, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову.
Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.
Оскільки судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року по адміністративній справі  № 214/498/21 (2-а/214/57/21)  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 30 листопада 2021 року,   та оскарженню не підлягає згідно п.5 ст.328 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                            Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай