ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 810/2524/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 листопада 2021 року                                                                                     м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: суддів Епель О.В., Кучми А.Ю., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
                                                    В С Т А Н О В И В:
          18.05.2018 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області правонаступником, в якого є Головне управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від  11.01.2018р. №21-54, №18-54, №20-54/15, №20-54.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення суперечать принципу стабільності податкового законодавства з огляду на те, що передбачені нормами   Податкового кодексу України   зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.
          Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 позовні вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від  11.01.2018р. №21-54 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік на суму 38494,89 грн.; податкове повідомлення-рішення від 11.01.2018р. №18-54 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік на суму 9348,52 грн.; податкове повідомлення рішення від 11.01.2018р. №20-54/15 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік на суму 102116,52 грн.; податкове повідомлення-рішення від 11.01.2018р. №20-54 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік на суму 138637,00 грн.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої виходив з того, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. 
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення податку на нерухоме майно, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідач не погодився  з рішенням суду першої інстанції і подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.  
          Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законодавством. 
          Апелянтом зазначено, що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачу здійснене за податковими повідомленнями-рішеннями відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.
          Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини встановлені судом.
          Позивач є власником об`єктів нерухомого майна: тваринницький комплекс, адреса об`єкта: АДРЕСА_1 (підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 22.03.2013р. на підставі рішення виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради від 30.10.2009р. №156); будівля магазину загальною площею 91,3 кв. м., адреса об`єкта: АДРЕСА_2 (підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.06.2009р. №22992993); нежитлова будівля, загальною площею 371,7 кв. м., адреса об`єкта: АДРЕСА_2 (підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 25.01.2010р. на підставі рішення виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради від 30.10.2009р. №156); тваринницький комплекс, адреса об`єкта: АДРЕСА_3 (підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.02.2018р. №115282926).
          Головне управління ДФС у Київській області у період з 04.12.2017р. по 15.12.2017р. провело документальну планову виїзну перевірку фінансово - господарської діяльності позивача з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, за результатами якої був складений акт від 22.12.2018р. №1027/10-36-13-09/ НОМЕР_1 (а.с.17).
          Згідно висновків акту перевірки позивачем було порушено положення статті 266 ПК України.
          Зокрема в акті перевірки вказано, що ФОП ОСОБА_1 до перевірки надав документи, що підтверджують право власності на об`єкти нежитлової нерухомості, які він використовує з метою одержання доходів, а саме договори оренди нежитлових приміщень: 
- Договір оренди №1 від 01.01.2015 року між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Агро ленд-1», терміном на 34 місяці з щомісячною орендною платою 5000,00 грн. в т.ч. 833,33 грн. ПДВ; 
- Договір оренди №1 від 02.01.2015 року між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Агроленд», терміном на 34 місяці з щомісячною орендною платою 10000,00 грн. в т.ч. 1666,67 грн. ПДВ; 
- Договір оренди приміщення №1-10/16 від 01.11.2016 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , терміном на три роки з щомісячною орендною платою 500,00 грн.;
- Договір оренди нежитлового приміщення приміщення №01/04 від 08.04.2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , терміном на три роки з щомісячною орендною платою 300,00 грн.;
- Договір оренди нежитлового приміщення приміщення №1566-КВ від 01.04.2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Сітібокс», терміном з моменту підписання з щомісячною орендною платою 700,00 грн.;
- Договір оренди нежитлового приміщення приміщення №90-32 від 31.01.2012 року між ФОП ОСОБА_1 та ПАТ «Укртелеком», терміном з 01.01.2012р по 30.11.2014р., а у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення договору або зміну умов договір вважається продовжений на той самий строк з щомісячною орендною платою 717,00 грн..
          В акті зазначається, що аналізуючи вказані документи та рішення сесії Гружчанської сільської ради № 296-35-VI від 12.01.2015 року «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік»; № 14-03-VII від 24.12.2015 року «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік» податковий орган дійшов висновку про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на зальну суму 240753,52 грн. в т.ч. за 2015 рік в сумі 102116,52 грн, за 2016 рік в сумі 138637,00 грн. із розрахунку: 2015 рік - 33535,8 (кв.м.) *( 1218*0,25%)= 102116,52 грн. та 2016 рік - 33535,8 (кв.м.) *( 1378*0,3%) = 138637,00 грн.
Крім того, в акті вказано інший висновок, а саме, що Рішенням сесії Шпитьківської сільської ради № 29 від 14.01.2015 року «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік»; № 6/VII від 01.07.2016 року «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік», позивачу  визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на зальну суму 47843,41 грн. в т.ч. за 2015 рік в сумі 38494,89 грн, за 2016 рік в сумі 9348,52 грн. із розрахунку: 2015 рік-2697,5 (кв.м.) *( 1218*1 %) = 32855,55 грн., 2016 рік - 2697,5 (кв.м.) *( 1378*0,2%) = 7110,61 грн., 2015 рік - 371,7 (кв.м.) *( 1218*1%) = 4527,31 грн., 2016 рік - 371,7 (кв.м.) *( 1378*0,2%) = 979,80 грн., 2015 рік - 91,3 (кв.м.) *( 1218*1%)= 1112,03 грн., 2016 рік - 91,3 (кв.м.) *( 1378*1%)= 1258,11 грн.
З урахуванням наведено, відповідач в акті перевірки зазначає, що перевіркою повноти нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. на підставі ст.266 ПК України ФОП ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: по Гружчанській сільській раді на загальну суму 240753,52 грн. в т.ч. за 2015 рік в сумі 102116,52 грн., за 2016 рік в сумі 138637,00 грн.; по Шпитьківській сільській раді на зальну суму зальну суму 47843,41 грн. в т.ч. за 2015 рік в сумі 38494,89 грн., за 2016 рік в сумі 9348,52 грн.
          На підставі вказаного відповідачем були оформлені податкові повідомлення-рішення від 11.01.2018р.          №21-54 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік на суму 38494,89 грн.; від 11.01.2018р. №18-54 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік на суму 9348,52 грн.; від 11.01.2018р. №20-54/15 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік на суму 102116,52 грн.; від 11.01.2018р. №20-54 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік на суму 138637,00 грн.
Не погоджуючись із висновками контролюючого органу та прийнятими рішеннями про донарахування податкових зобов`язань, позивач в порядку статті 56 Податкового кодексу України звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби України.
Рішенням ДФС України від 14.02.2018р. розгляд скарги позивача продовжено до 31.03.2018р.. Згодом позивачем отримано рішення про результати розгляду скарги від 28.03.2018р. №4411/Е/99-99-11-02-01-14, яким в задоволенні скарги відмовлено, а податкові повідомлення-рішення від 11.01.2018р. №21-54, від 11.01.2018р. №18-54, від 11.01.2018р. №20-54/15 та від 11.01.2018р. №20-54 - залишено без змін.
                Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове  обґрунтування.

Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Стаття 19 Конституції України  передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
                              Податковий кодекс України  регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
З 01.01.2015 набрав чинності   Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції   ст. 266 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до п.п.266.1.1   п.   266.1   ст.   266 Податкового кодексу України   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом   266.2.1   пункту   266.2   статті   266 Податкового кодексу України   встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.1, п.п.266.3.2   п.   266.3   ст.   266 Податкового кодексу України).
Відповідно до п.п.266.5.1   п.   266.5   ст.   266 Податкового кодексу України   ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Відповідно до   ст. 4 Податкового кодексу України   податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Пунктом   4.3   статті   4 Податкового кодексу України   передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.
При цьому, згідно п.   4.4   ст.   4 Податкового кодексу України   установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього   Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених   Конституцією України   та законами України.
Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені   ст. 12 Податкового кодексу України.
Згідно   ст. 8 Податкового кодексу України   в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до пунктів   10.1   та 10.2 статті   10 Податкового кодексу України   до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені   ст. 12 Податкового кодексу України.
Згідно п.   12.3   ст.   12 Податкового кодексу України   сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п.12.3.1   п.   12.3   ст.   12 Податкового кодексу України).
Відповідно до п.п.12.3.2   п.   12.3   ст.   12 Податкового кодексу України   при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні   статтею 7 цього Кодексу   з дотриманням критеріїв, встановлених   розділом ХІІ цього Кодексу   для відповідного місцевого податку чи збору.
Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п.12.3.3   п.   12.3   ст.   12 Податкового кодексу України).
При цьому, суд звертає увагу, що згідно з п.   12.5   ст.   12 Податкового кодексу України   офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4   п.   12.3   ст.   12   вказаного   Кодексу.
Відповідно п.п.12.3.4   п.   12.3   ст.   12 Податкового кодексу України   рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Відповідно до   ст. 3 Бюджетного кодексу України   бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Разом з цим, згідно з п. 5 р.   XIX "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України   органи місцевого самоврядування зобов`язані забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Висновки суду.
Приймаючи рішення у цій справі суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. 
Колегія суддів враховуючи вищенаведені норми закону погоджується з таким висновком. 
          Крім того, зазначає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення податку на нерухоме майно, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Так, рішенням Гружчанської сільської ради №296-35-\/І від 12.01.2015р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік» та рішенням Шпитьківської сільської ради №29 від 14.01.2015р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік» було встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік по відповідній сільській раді.
Також рішенням Гружчанської сільської ради №14-03-\/ІІ від 24.12.2015р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік» та рішенням Шпитьківської сільської ради №6/\/ІІ від 01.07.2016р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік» було встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік по відповідній сільській раді.
У зв`язку з чим суд вважає, що застосування контролюючим органом положень   Податкового кодексу України   з урахуванням внесених Законом змін та рішення з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2015-2016 року.
Положеннями п. 4 розділу ІІ Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким було передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також вказаною нормою права було установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені   Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
З урахуванням наведеного, доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вищевказаних правильних висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.
Крім того, щодо всіх інших доводів сторін, судова колегія наголошує, що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Питання щодо заміни відповідача, на думку колегії, підлягає вирішенню на стадії виконання через те, що процедура ліквідації відповідача не є завершеною. 
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог  ст. 242 КАС України.
Згідно зі  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
          Повний текст виготовлено 25.11.2021.
Керуючись ст.ст.  139,  242-244,  250,  308,  310, 315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, суд
                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 р.  - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                                                                                                                                                                                                                                           

Колегія суддів:                                                                                              О.В. Карпушова  

                                                                                                             О.В. Епель

                                                                                                                                                                                                                            А.Ю. Кучма