ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 400/2232/19
адміністративне провадження № К/9901/30803/20  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Желтобрюх І.Л., 
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є., 
за участю:
секретаря судового засідання - Вітковської К.М., 
представника позивача - Ониська М.М.,
представника відповідача - Олійник Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року (головуючий суддя Мельник О.М.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Джабурія О.В., судді - Вербицька Н.В., Кравченко К.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
установив:
У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД» (далі - ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД», Товариство) звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, правонаступником якого є Південне міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11 квітня 2019 року №0002264906, яким зменшено бюджетне відшкодування на суму 5009777 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 1252444,25 грн, та №0002274906, яким зменшено від`ємне значення з податку на додану вартість на суму 3064150 грн. 
На обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що під час перевірки відповідачу було надано усі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій позивача з його контрагентами-постачальниками. Натомість, неможливість підтвердити факт господарських відносин між суб`єктами господарювання, з якими позивач не мав взаємовідносин (ланцюги постачання), не можуть впливати на право підприємства на податковий кредит та бюджетне відшкодування, а наявність порушених кримінальних справ по контрагентах у 2-4 ланцюгах постачання не може слугувати доказом безтоварності операцій саме позивача з його контрагентами.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року, позов задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, вважаючи, що вони прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, відповідач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить означені рішення скасувати й прийняти нове про відмову в задоволенні позову. У доводах касаційної скарги її заявник заперечує право позивача на податковий кредит та бюджетне відшкодування з ПДВ за операціями з підприємствами-постачальниками, з огляду на непідтвердження реальності здійснених господарських операцій та встановлену перевіркою відсутність факту реального одержання (купівлі) контрагентами за ланцюгами постачання відповідної кількості ідентифікованого товару у попередніх за ланцюгами постачання суб`єктів господарювання. Звертає увагу на те, що в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №42018220770000505, відкритому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України), допитано як свідка директора ТОВ «ІМПЕРСЬКИЙ КОЛОС» ОСОБА_1 , який заперечував свою причетність до господарської діяльності Товариства.
Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: суди вирішили спір без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 6 лютого 2018 року у справі №810/7195/14, від 17 січня 2018 року у справі №804/8943/13-а, від 18 січня 2018 року у справі №2а-7075/12/2670, від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін як законні й обґрунтовані, а скаргу відповідача - без задоволення.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи та аргументи, наведені ним в судах попередніх інстанцій, поділяючи мотиви, з яких виходили суди при вирішенні спору, просив залишити касаційну скаргу податкового органу без задоволення.
Представник відповідача в судовому засіданні також підтримав правову позицію, викладену в поданій ним касаційній скарзі, наполягав на скасуванні оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн, в декларації з податку на додану вартість за грудень 2018 року з урахуванням уточнюючих розрахунків, за результатами якої складено акт від 21 березня 2019 року.
Перевіркою встановлено порушення ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД» абзацу «а» пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1, абзаців «б» та «в» пункту 200.4 статті 200, статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), підпункту 1 пункту 4 Розділу V «Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість», в результаті чого завищено: суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) податкової декларації за грудень 2018 року на суму 5009777 грн; суму від`ємного значення за грудень 2018 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) на суму 3064150 грн.
За результатами встановлених перевіркою порушень відповідачем 11 квітня 2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення: №0002264906 (форма В1), яким зменшено бюджетне відшкодування на суму 5009777 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 1252444,25 грн, та №0002274906 (форма В4), яким зменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 3064150 грн.
Задовольняючи позов в повному обсязі та скасовуючи спірні податкові повідомлення-рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив того, що реальність господарських відносин між позивачем та контрагентами повною мірою підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а порушення податкового законодавства, про які йдеться в акті перевірки, - спростовані позивачем. 
Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі, зокрема, здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг (пункт «а»).
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг (пункт «а»).
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
За приписами пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: 
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -  
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
Як встановили суди з акта перевірки, відповідачем не визнано право на податковий кредит і бюджетне відшкодування за господарськими операціями позивача з контрагентами: ТОВ «ІМПЕРСЬКИЙ КОЛОС» - на суму 294573,81 грн; ТОВ «АГРОЄВРО» - на суму 4715203,35 грн, а також не визнано право на податковий кредит за господарськими операціями з: ТОВ «ВІН АГРОТРЕЙД» - на суму 952186,04 грн; ТОВ «АГРАРНИЙ ХОЛДИНГ «АКС» - на суму 447748,03 грн; ФГ «ІЛЬКОН-2016» - на суму 772210,66 грн; ТОВ «АЛЬФА ПРОМІНЬ» - на суму 345617,46 грн; ПП «АМБАР АГРО» - на суму 375725,00 грн; ТОВ «АГРОТРЕЙДІНГ-ПІВДЕНЬ» - на суму 170662,58 грн.
При цьому, відповідач посилався на те, що такі господарські взаємовідносини не мають реального характеру, зокрема, перевіркою не підтверджено: реальний час здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявність трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, економічно необхідного для виконання обумовленого договорами постачання або здійснення діяльності; факт реального одержання (купівлі) контрагентами за ланцюгом постачання відповідної кількості ідентифікованого товару у попередніх. Окрім того, контролюючим органом враховано, що за даними Єдиного реєстру податкових накладних контрагентами позивача не задекларовано придбання добрив, дизпалива, посівних матеріалів, послуг зберігання, приймання зерна, необхідних для здійснення вирощування сільськогосподарської продукції, не здійснювалось нарахування доходу самозайнятим особам.
Надаючи правову оцінку означеним аргументам податкового органу суди виходили з того, що на підтвердження господарських операцій з контрагентами-постачальниками позивачем до перевірки та до суду надано належним чином оформлені первинні та інші документи, якими зазвичай супроводжуються господарські операції такого роду (поставка сільськогосподарської продукції). Надані позивачем документи, за висновком судів, повною мірою підтверджують, що рух товару мав реальний характер, товар поставлений та оплачений.
Досліджуючи надані позивачем первинні та інші документи, суди дійшли висновку, що вони містять всі необхідні реквізити, відповідають вимогам, які ставляться до первинних документів, повною мірою підтверджують здійснення позивачем господарських операцій в межах власної господарської діяльності, переслідують ділову (економічну) мету, дозволяють ідентифікувати контрагентів і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.
Наданими як до перевірки, так і до суду первинним й іншими документами позивач підтвердив факт виконання зобов`язань за договорами поставки, в тому числі його зберігання, транспортування (як автомобільним, так і залізничним шляхом) тощо. Обґрунтованих та конкретних претензій до оформлення наданих до перевірки документів відповідач в судах попередніх інстанцій не висловлював.
Судами з наявних у справі документів з`ясовано, що при виборі контрагентів підприємство діяло з належним ступенем розумної обережності, оскільки здійснило перевірку контрагентів за ланцюгом походження товару, наявності необхідних земельних ресурсів у виробника товару тощо.
Окрім того, позивачем надано відповідні документи на підтвердження наявності в окремих контрагентів, які визначені як безпосередні виробники поставленої продукції, необхідної для вирощування, збирання, обробки та зберігання сільськогосподарських культур, кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів; доведено наявність у контрагентів в обробленні земель відповідного призначення та необхідної площі (відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) та факт подання до відповідних контролюючих органів декларацій з плати за землю.
Відповідач, з-поміж іншого, наполягав на відсутності факту реального одержання (купівлі) сільськогосподарської продукції окремими контрагентами-постачальниками (які не були товаровиробниками) за ланцюгом постачання. 
Надаючи оцінку означеним доводам, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт вирощування сільськогосподарської продукції суб`єктами господарювання (фермерськими господарствами), які, своєю чергою, постачали її деяким з контрагентів позивача. Тобто, позивачем доведено, а контролюючим органом не спростовано того, що поставлений позивачу товар від постачальників, які не є товаровиробниками сільськогосподарської продукції, був безпосередньо придбаний останніми у сільськогосподарських підприємств-виробників такої продукції.
У контексті викладеного варто додати, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово констатував, що платник податків при виборі контрагента та в подальшому укладенні з ним договору повинен керуватися, в тому числі, «належною обачністю». Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Суди попередніх інстанцій також підставно не взяли до уваги доводи відповідача щодо наявності кримінального провадження щодо службових осіб ТОВ «ЗЛАТА-КОЛОС», а також того, що ФГ «ІЛЬКОН-2016» є одним з фігурантів в іншому кримінальному провадженні, суть яких зводиться до звинувачення в ухиленні від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів). Доказів наявності протоколів допиту свідків, чи відбирання пояснень від посадових осіб вказаних контрагентів, які б ставили під сумнів реальність їх взаємовідносин з позивачем, суди в цій справі не встановили. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем у спірному періоді податкового кредиту за наслідками господарських операцій з ТОВ «АГРОЄВРО», ТОВ «ВІН АГРОТРЕЙД», ТОВ «АГРАРНИЙ ХОЛДИНГ «АКС», ФГ «ІЛЬКОН-2016», ТОВ «АЛЬФА ПРОМІНЬ», ПП «АМБАР АГРО», ТОВ «АГРОТРЕЙДІНГ-ПІВДЕНЬ», а висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, щодо нереальності означених операцій, - такими, що повною мірою спростовані позивачем.
Втім, з огляду на встановлені судами обставини справи, колегія суддів вважає передчасним їх висновок щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту та наявності права на бюджетне відшкодування за договором поставки кукурудзи від 10 грудня 2018 року №К-4591-10-12-2018 з контрагентом-постачальником ТОВ «ІМПЕРСЬКИЙ КОЛОС».
Підставою для висновку контролюючого органу про те, що господарська операція між ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД» та ТОВ «ІМПЕРСЬКИЙ КОЛОС» не підтверджена первинними документами належними для цілей ведення бухгалтерського обліку, а відтак, не може враховуватись в даних податкового обліку при декларуванні цих взаємовідносин в декларації з податку на додану вартість за грудень 2018 року, слугували пояснення директора означеного підприємства ОСОБА_1 , які він надавав в ході розслідування кримінальної справи.
Так, слідчим відділом Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №42018220770000505 від 17 липня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України. Відповідно до ухвали від 7 вересня 2018 року у справі №635/6368/18 групою осіб розроблено схему шахрайських дій, згідно з якою, використовуючи реквізити, в тому числі ТОВ «ІМПЕРСЬКИЙ КОЛОС», укладено фіктивні договори з пайовиками колишньої Птахофабрики «Зоря» на території Пономаренківської сільської ради Харківської області, де організовано вирощування сільськогосподарських культур. Допитаний  як свідок директор ТОВ «ІМПЕРСЬКИЙ КОЛОС» ОСОБА_1 пояснив, що зареєстрував вказане підприємство на своє ім`я за грошову винагороду по вказівці, жодного відношення до діяльності цього суб`єкта господарювання не має, спеціальними знаннями у сфері бухгалтерського та податкового обліку не володіє, функції керівника юридичної особи виконувати не може, з жодними колишніми пайовиками Птахофабрики «Зоря» договорів оренди земельних ділянок не укладав.
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що суть обвинувачень в кримінальній справі №42018220770000505 стосується саме шахрайського способу заволодіння земельними паями невстановленими особами, а наявність спору щодо правомірності користування земельними ділянками не є підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит за операціями продажу урожаю.
Суд першої інстанції додатково врахував, що відповідно до змісту ухвали Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2018 року у справі №635/6368/18 директор ТОВ «ІМПЕРСЬКИЙ КОЛОС» заперечував надані ним попередньо свідчення, стверджуючи, що такі пояснення були надані під тиском, про що ним подано відповідну заяву до прокуратури.
Відповідно до вимог статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, достовірний висновок про існування тих чи інших юридичних фактів, що мають значення для правильного вирішення справи, можна зробити виключно із прямих неспростовних доказів чи із достатньої сукупності незаперечних непрямих, за умови, що вони не є суперечливими.
В даному випадку, у справі, що розглядається, містяться два непрямих письмових докази, в яких відображені покази ОСОБА_1 щодо участі у здійсненні господарської діяльності ТОВ «ІМПЕРСЬКИЙ КОЛОС», відібрані та зафіксовані у різні проміжки часу. За змістом вказані докази прямо суперечать один одному, що унеможливлює встановлення з них фактичних обставин справи.
Однак, на порушення принципу офіційного з`ясування обставин справи, судом першої інстанції необґрунтовано надано перевагу одним доказам над іншими, не усунувши при цьому суперечностей та не дослідивши першоджерело таких відомостей.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію в подібних справах, за змістом якої порушення кримінальної справи та відібрання слідчими пояснень посадової особи господарюючого суб`єкта не є єдиним, беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами. Цим поясненням має бути надана правова оцінка таким, що набрав законної сили, вироком суду, або ж особи, які їх надавали, мають бути безпосередньо допитані судом, який розглядає справу, як свідка. 
Адміністративний суд, своєю чергою, має право вживати процесуальних заходів, в тому числі й за власною ініціативою, спрямованих на отримання відповідних пояснень з приводу причетності до господарської діяльності контрагента позивача безпосередньо від директора такого підприємства, як першоджерела. Втім, такий дій судами попередніх інстанцій в цій справі вжито не було.
За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору.
За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій не дотримано повною мірою норм процесуального права задля з`ясування усіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, а тому справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення рішення від 11 квітня 2019 №0002264906, яким зменшено бюджетне відшкодування на суму 294573,81 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 73643,45 грн за наслідками невизнання господарських операції позивача з ТОВ «ІМПЕРСЬКИЙ КОЛОС».
В решті вимог означені судові рішення ухвалені із правильним застосуванням норм матеріального права, є законними й обґрунтованими, а тому, відповідно до приписів статті 350 КАС України, підлягають залишенню без змін.
Керуючись статтями 344, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення рішення від 11 квітня 2019 №0002264906, яким зменшено бюджетне відшкодування на суму 294573,81 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 73643,45 грн, - скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
В решті судові рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя                                                           І.Л. Желтобрюх 

Судді                                                                                 О.В. Білоус

                                                                                          Н.Є. Блажівська

Повний текст судового рішення виготовлено 22 листопада 2021 року.