ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року                                                                 м. Чернівці
справа № 723/4697/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І.
суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.
секретар Скрипка С.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фермерського господарства «СГТ Полонина-Агро», в особі представника Вакарчука Вячеслава Ілліча до ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 липня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Бужора В.Т.),-

ВСТАНОВИВ:

У  листопаді 2020  року  ОСОБА_2 , який представляє інтереси Фермерського господарства «СГТ Полонина-Агро»,  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 10.09.2020 року  під час офіційного публічного виступу на проведеній XLVII сесії VII скликання Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області, начальник відділу земельних відносин та комунальної власності Сторожинецької міської ради, ОСОБА_1 , заявив наступне: «СГТ «Полонина-Агро» використовувало землі (тепер здані в оренду ОСОБА_3 ) біля десяти років без будь-яких правових підстав (договорів, тощо). Коли ж Сторожинецька міська рада висунула вимогу ФГ «СГТ Полонина-Агро» про необхідність сплати за користуванням не витребуваними земельними паями, його керівництво сплатило лише за два роки». При цьому доповідачем зроблений наголос, що : «..внесена сума є не орендною платою, тобто платою за користування землею, а добровільним відшкодуванням». 
Проголошена публічно неправдива інформація щодо позивача, яка внаслідок дій відповідача розповсюджена великому за чисельністю колу осіб  не відповідає дійсності.
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/1066/21 
Посилався на те, що визначення сутності такої категорії як «невитребувані паї» є новітньою в українському законодавстві,яке з`явилося і почало використовуватись лише з 2019 року. До 2019 року кожен власник земельної ділянки частки (паю) ставав реальним власником відповідної земельної ділянки тоді коли земельна ділянка (пай) була виділена в натурі (на місцевості), а право на неї належним чином зареєстроване. Основним документом, що посвідчував право на земельну частку (пай) при реалізації права вимоги на її відведення в натурі являвся сертифікат на право на земельну частку (пай).
Згідно статті 13 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» був визначений правовий механізм використання нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок. Нерозподіленою земельною ділянкою є ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, яка не була виділена в натурі.
Вирішення законодавцем правового статусу нерозподілених земельних ділянок об`єктивно поставило питання стосовно подальшого користування землями, яким позивач володів на підставі сертифікатів. Землі, якими користувалось «СГТ «Полонина-Агро» не були виділені в натурі, оскільки власники не зареєстрували належні їм права власності на ділянки, тобто до 2019 року в апріорі опосередкувати користування цих земель договорами оренди було неможливо, з причин відсутності правових норм.
Зазначав, що з урахуванням законодавчо-правового механізму щодо оформлення нерозподілених земельних ділянок, за користування землею  «СГТ «Полонина-Агро» здійснювало оплату безпосередньо реальним власникам нерозподілених земельних ділянок, що підтверджується копіями сертифікатів та договорів, які були зареєстровані Новобросківецькою сільською радою.
Таким чином, твердження начальника відділу земельних відносин та комунальної власності  ОСОБА_1 , стосовно того, що СГТ «Полонина-Агро» користувалось землею без укладення договорів оренди не базується на дійсних фактах, є неправдивими, та такими що не мають під собою необхідних логіко-правових і сутнісних обґрунтувань. З урахуванням специфіки займаної посади відповідач повинен безумовно точно знати про особливості законодавчого регулювання використання нерозподілених земельних ділянок до 2019 року і після, тому такі його вислови зроблені умисно, з метою очорнити, принизити ділову репутацію підприємства.
Порушення іміджу, реноме та ділової репутації СГТ «Полонина-Агро» відбулося на сесії Сторожинецької міської ради, де були присутні біля 50 осіб, які проживають в  різних районах Чернівецької області, тому така інформація розповсюдилася за межі Сторожинецького району, тобто кожен із присутніх не сесії почув те, що товариство, зі слів  ОСОБА_1 , неправомірним чином користується землями, такі неправдиві дані про позивача, також розміщені у вільному доступі на каналі  YouTube.
Як наслідок, джерелом розповсюдження оманливої, жодним чином не підтвердженої, інформації про начеб то неправомірну поведінку позивача, став представник місцевої влади, в виказане відповідачем безапеляційне судження по відношенню до позивача суттєво підірвало репутацію не тільки в частині користування землею, а й за іншими напрямами діяльності. СГТ «Полонина-Агро»  є виробником сільськогосподарської продукції, і працівники товариства докладали максимуму зусиль для підтримання рентабельної діяльності підприємства, а наразі після розповсюдження неправдивої інформації, замість того, щоб займатись повсякденною роботою, фермерське господарство вимушене виправдовуватись всім і кожному суб`єкту господарювання стосовно вигаданої відповідачем провини, було втрачено безповоротно декількох постійних клієнтів, а також відмовлено товариству у підписанні нових договір оренди.
     У зв`язку із розповсюдженням недостовірної неправдивої інформації, прямої вини відповідача, чим завдано значної моральної шкоди  позивач просить суд, визнати публічні вислови недостовірними та такими, що порушують особисті немайнові права, принижують честь, гідність і ділову репутацію фермерського господарства  СГТ «Полонина-Агро», поширеними ОСОБА_1  про те, що ФГ СГТ «Полонина-Агро», використовувало землі біля десяти років без будь-яких правових підстав та зобов`язати  ОСОБА_1  спростувати дану інформацію у той же спосіб, шляхом виступу на сесії Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області. Стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу. 
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 липня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано публічні вислови недостовірними та такими, що порушують особисті немайнові права, принижують честь, гідність і ділову репутацію фермерського господарства «СГТ Полонина-Агро», поширеними ОСОБА_1 про те, що ФГ «СГТ Полонина-Агро» використовувало землі біля десяти років без будь-яких правових підстав. Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати дану інформацію шляхом виступу на сесії Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь фермерського господарства «СГТ Полонина-Агро», судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, так як воно ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції встановлено, що ним було публічно озвучено про незаконне використання позивачем невитребуваних земельних паїв без будь-яких правових підстав, проте судом навіть не досліджено самого визначення терміну невитребуваних земельних часток (паїв).
Посилається на те, що своїм публічним виступом він наголосив саме на неотриманні доходів міським бюджетом в наслідок безпідставного (без відповідно на те договору з розпорядником) використання позивачем невитребуваних земельних часток (паїв), та вже ніяк не міг мати на увазі використання пайових земель, які були здані в оренду по договорах, оскільки це цивільно-правові відносини між власниками паїв та орендарем, що не мають жодного відношення до наповнення міського бюджету в частині надходження коштів від оренди цих земель.
Зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції могло б бути законним, якби в ньому було зазначено те, що в якості доказу необґрунтованості його публічного виступу суд зважає на наявний у матеріалах справи договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв) укладений між розпорядником цих земель та позивачем. Саме наявність такого договору (чи рішення розпорядника про передачу в оренду невитребуваних часток) в повній мірі могла б спростувати його вислів, щодо безпідставності використання позивачем невитребуваних земельних часток (паїв), проте суд першої інстанції неправомірно зазначив, що в позивача є договори оренди з власниками паїв оскільки дані договори не мають жодного відношення до права використання позивачем невитребуваних паїв.
Вказує, що суд першої інстанції не маючи жодного належного та допустимого доказу ухвалив стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 гривень, оскільки у матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт та квитанція про оплату наданих послуг. При цьому окремі види витрат з тих, що були зазначені в попередньому розрахунку взагалі не мали місця, оскільки у складанні адвокатом відповіді на відзив не було необхідності через відсутність власне відзиву як такого, а участь адвоката в судових засіданнях не була зафіксована протоколами судових засідань через неявку самого адвоката в засідання. 
Просить скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 липня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ФГ СГТ «Полонина-Агро» Вакарчук В.І., посилається на те, що під час виступу на сесії відповідач вийшов за межі обговорюваного в рамках доповіді питання та дозволив собі виказати оціночні судження намагаючись донести до присутніх інформацію, не підкріплену документально жодним іншим доказом. Навіть якщо б позивач дійсно неправомірно користувався землями, ОСОБА_1 , як посадова особа, зобов`язаний був надати докази щодо неправомірності такого використання.
Зазначає, що сторона позивача добросовісно та належним чином довела те, що відповідач дійсно звинуватив позивача у неправомірному безоплатному користуванні землями біля десяти років, надавши відеофрагмент запису сесії міської ради, що також знаходиться у вільному доступі в мережі Інтернет. Отже, факт таких висловлювань є чітко підтвердженим і неоспорюваним, а за правилами цивільного судочинства обов`язок доказування переходить до відповідача, який має довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
З огляду на практику Верховного Суду, висновок суду про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг, не узгоджується із нормами чинного процесуального законодавства. Стороною позивача разом із позовною заявою подано орієнтовний розрахунок витрат, а існування договірних відносин між позивачем та адвокатом підтверджено ордером та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. На даний час позивач повністю розрахувався із адвокатом за надані послуги, що підтверджується доданими до відзиву акт виконаних робіт, договір про надання правової допомоги, додаток до даного договору та квитанція.
Вказує, що позивачем не надано доказів щодо достовірності проголошеної інформації щодо позивача, а на спростування його тверджень сторона позивача надала усі необхідні документи, хоча обов`язок доказування у даному випадку мав покладатися на апелянта.
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 розповсюдив неправдиву інформацію щодо використання позивачем земельних паїв без укладення договорів оренди і ця інформація є такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь, гідність і ділову репутацію ФГ «СГТ Полонина-Агро».
Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.  Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів  ; важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.  Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.
Конституція України  визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).
Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (стаття 34).
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 
Судом встановлено, що 10.09.2020 року проведено XLVII сесію VII скликання Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області. Під час офіційного публічного виступу на вищевказаній сесії начальник відділу земельних відносин та комунальної власності Сторожинецької міської ради Никифорюк М.І. заявив наступне: «СГТ «Полонина-Агро» використовувало землі біля десяти років без будь-яких правових підстав (договорів, тощо). Коли ж Сторожинецька міська рада висунула вимогу ФГ «СГТ Полонина-Агро» про необхідність сплати за користуванням невитребуваними земельними паями, його керівництво сплатило лише за два роки», що підтверджується відеоматеріалом. (а.с. 6).
Відповідно до ч.5 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1  від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»  недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Пунктом 19 Постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею Конвенції, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015).
Вимоги позивача стосуються спростування інформації, визнання недостовірною, неправдивою та такою, що порушують особисті немайнові права, принижують честь, гідність і ділову репутацію ФГ «СГТ Полонина-Агро», а саме висловлювання відповідача, що СГТ «Полонина-Агро» використовувало землі біля десяти років без будь-яких правових підстав (договорів, тощо). Коли ж Сторожинецька міська рада висунула вимогу ФГ «СГТ Полонина-Агро» про необхідність сплати за користуванням невитребуваними земельними паями, його керівництво сплатило лише за два роки».
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
З огляду на статтю 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Доводи позовних вимог, що розповсюджені відповідачем висловлювання, однозначно є твердженням про факт, і не відносяться до оціночних суджень, оскільки під час виступу на сесії міської ради ОСОБА_1 , як посадова особа, дозволив собі стверджувати факт несплати орендної плати позивачем за користування невитребуваними земельними паями, тобто він не припускав певну інформацію, а стверджував про такі порушення, без відповідних доказів її, і носить характер однозначного твердження, є безпідставними та необґрунтованими, враховуючи наступне.
    У рішенні ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» суд зазначив про необхідність розрізняти факти та оціночні судження, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні. 
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Колегія суддів вважає, що у вказаному висловлюванні відповідач виклав свої оціночні судження щодо недоотриманих доходів міським бюджетом внаслідок безпідставного (без відповідного на те договору з розпорядником) використання товариством невитребуваних земельних часток (паїв).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що поширення такої інформації відповідача на сесії Сторожинецької міської ради, є лише висловлюваннями, які за своїм змістом відносяться до оціночних суджень, що виражають його суб`єктивну думку, та не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, та порушують особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділової репутації позивача. 
Доводи позовних вимог, що вказані висловлювання до відношення до позивача порушують його особисті немайнові права, та суттєво впливають ділову репутацію товариства, є безпідставними, оскільки вказані висловлювання не носять характеру образ, приниження, не місять фактичних даних, а є критичними висловлюваннями по відношенню до ситуації, яка сталася та є вираженням погляду відповідача на вказані події.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що особисте сприйняття позивачем зазначених висловлювань, щодо несплати орендної плати за користування не витребуваними земельними частками (паїв), не підтверджують обставин, що цими висловлюваннями принижується його честь, гідність і ділова репутація, та не може бути підставою для визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування. Крім того, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Згідно із положеннями статті 277 ЦК України, і статті 10 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Слід зазначити, позивачем не було доведено факту цілеспрямованого розповсюдження відповідачем оспорюваної інформації з метою того, щоб принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також факт порушення його особистих немайнових прав, або завдання шкоди його особистим немайновим благам, посягання на його ділову репутацію, перешкоджання йому повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.
Однак, навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.
   Щодо обґрунтувань позовних вимог про розповсюдження вказаних висловлювань відповідача великому за чисельністю колу осіб, то колегія суддів зазначає, що висновки про відповідність поширеної інформації дійсності кожний громадянин має змогу зробити самостійно за результатами отримання інформації із засобів масової інформації, повідомлень, виступів, в тому числі і на сесії міської ради, тощо в межах ведення дискусій та обговорень з питань дотримання принципів прозорості та доброчесності у сфері, яка стосувалася здійснення позивачем його господарської діяльності.
Враховуючи, що поширена відповідачем інформація не виходить за рамки суспільної моралі, висловлена у формі, що не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації, відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що поширена інформація завдає шкоди немайновим благам позивача, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого  висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.
Оскільки позовні вимоги Фермерського господарства «СГТ Полонина - Агро», не підлягають задоволенню,то розмір сплаченого  ОСОБА_1 , судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 гривні підлягає стягненню з позивача на його користь.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними. Залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 липня 2021 року скасувати.
В задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «СГТ Полонина - Агро», в особі представника Вакарчука Вячеслава Ілліча до ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації, відмовити.
Стягнути з Фермерського господарства «СГТ Полонина - Агро» на користь ОСОБА_1 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одну) гривню 20 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Дата складання повний тексту постанови 25 листопада 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк