Постанова
Іменем  України 
01 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 462/2906/20
провадження № 61-9829св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_2  на  рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 червня 2020 року в складі судді Постигач О. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від  15 березня 2021 року в складі колегії суддів: Крайник Н. П., Ванівського О. М., Мельничук О. Я.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог
У травні 2020 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , у якій просила видати обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в її та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до  їх  місця проживання; заборонити ОСОБА_2 особисто й через третіх осіб їх  розшукувати, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з  ними; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ними або контактувати через інші засоби зв`язку особисто й через третіх осіб.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, щовона та ОСОБА_2 з 26 жовтня 2016 року перебувають у шлюбі, разом проживали в квартирі АДРЕСА_1 . Разом з ними проживала її неповнолітня дочка від першого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
22 квітня 2020 року зі слів дочки їй стало відомо, що ОСОБА_2 підглядав за нею у  ванній кімнаті, коли та переодягалась та приймала ванну, що також підтверджується відеозаписом із камери, установленої в квартирі, у якій вони проживають. Після цього вона спробувала поговорити з чоловіком, однак останній все заперечив, відреагував неадекватно, накинувся на неї, внаслідок чого дочка викликала поліцію. До прибуття працівників поліції ОСОБА_2 спробував утекти, викравши з квартири документи та відеореєстратор. У подальшому вона написала заяву з приводу викрадення документів, відомості про що були внесені до ЄДРДР за частиною першою статті 357 КК України.
Зазначала, що діяння ОСОБА_2 стосовно її дочки ОСОБА_6 містять ознаки сексуального насильства (підглядав за нею у ванній кімнаті, чим порушив її  статеву недоторканість), а стосовно неї ОСОБА_2 вчинив психологічне та  економічне насильство, оскільки погрожував їй по телефону, висловлювався до  неї нецензурними словами, викрав документи та пошкодив майно.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 05 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від  15 березня 2021 року, заяву ОСОБА_1  задоволено частково.
Видано обмежувальний припис, яким заборонено ОСОБА_2 протягом одного місяця перебувати в місці спільного проживання з постраждалою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , та наближатись на відстань менше ніж 50 м до місця проживання постраждалої ОСОБА_6 .
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Частково задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з доведеності вчинення ОСОБА_2 сексуального насильства стосовно неповнолітньої ОСОБА_6 , яке виразилося у підгляданні та  підслуховуванні без її відома та відома її матері, у той час коли вона перебувала у ванній кімнаті, що містить ознаки порушення статевої свободи та  статевої недоторканості, у зв`язку з чим з метою дієвого та ефективного захисту інтересів неповнолітньої, а також недопущення повторного випадку домашнього насильства, дійшов висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису в частині обмежень, які стосуються ОСОБА_6 .
Водночас підстав для видачі обмежувального припису в частині обмежень, які стосуються заявника, суд не вбачав, оскільки доказів вчинення стосовно неї психологічного чи економічного насильства суду не надано.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з  касаційною скаргою, у  якій просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від  15 березня 2021 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви. 
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме:
- застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 756/2072/18, від 04 грудня 2019 року в справі № 607/10122/19 та від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою та  третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної оцінки всім обставинам та доказам у справі, зокрема не врахували його пояснення про те,  що  він підглядав та в основному підслуховував за неповнолітньою ОСОБА_6 виключно для того, щоб дізнатись про зміст її розмов з хлопцем, і такі його дії не  відносяться до жодного виду домашнього насильства і не завдали жодної шкоди членам його сім`ї.
Окрім цього зазначає, що апеляційний суд розглянув справу у його відсутність, не  повідомивши про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 15  березня 2021 року, чим порушив його право на доступ до суду.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Залізничного районного суду міста Львова від 05 червня 2020 року.
17 серпня 2021 року справа № 462/2906/20 надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи  порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, та  якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та  вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26 жовтня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дочка заявника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописки від 13 травня 2020 року.
Згідно з поясненнями ОСОБА_1 , 22 квітня 2020 року їй зі слів доньки стало відомо, що ОСОБА_2 підглядав за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у  ванній кімнаті, коли та переодягалась та приймала ванну. Вказані обставини підтверджується відеозаписом із камери, встановленої у квартирі  АДРЕСА_1 .
07 травня 2020 року ОСОБА_1 подала до Залізничного ВП ГУНП у Львівській області заяву, у якій зазначила, що її чоловік ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо неї та її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , яке проявляється в погрозах. Вказувала, що вона переживає за життя та здоров`я доньки, так як її чоловік ОСОБА_2 підглядав за дочкою, в той час коли вона перебувала у ванній кімнаті.
За результати проведення перевірки встановлено, що подана ОСОБА_1 інформація у заяві від 07 травня 2020 року знайшла своє підтвердження, у діях ОСОБА_2 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, що підтверджується довідкою про результати проведеної перевірки ЄО №10457 від 07 травня 2020 року.
11 травня 2020 року Франківським ВП ГУНП у Львівській області було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 082535 стосовно кривдника ОСОБА_2 , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства щодо ОСОБА_1 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктами 3 та 15 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; та заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це  оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. 
Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що в заяві про  видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що  свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, установивши факт вчинення ОСОБА_2 сексуального насильства стосовно неповнолітньої ОСОБА_6 , яке виразилося у підгляданні та  підслуховуванні без її  відома та відома її матері, у той час коли вона перебувала у ванній кімнаті, урахувавши характер вчинених заінтересованою особою дій, ризики їх продовження та нагальну необхідність захисту інтересів неповнолітньої дитини, зробив обґрунтований висновок про необхідність видачі обмежувального припису стосовно нього.
Висновки судів не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 756/2072/18, від 04 грудня 2019 року в справі № 607/10122/19 та від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19, а тому доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.
Доводи ОСОБА_2 про порушення його прав у зв'язку із неповідомленням про дату, час та місце судового засідання, призначеного апеляційним судом на 15  березня 2021 року, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 04 березня 2021 року, ОСОБА_2 був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому поштового відправлення (а.с. 168).
У судове засідання, призначене на 04 березня 2021 року, сторони не з`явилися, у  зв`язку з чим справа була розглянута за відсутності осіб, які беруть участь в  справі, про що свідчить довідка Львівського апеляційного суду від 04 березня 2021 року та зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Зі змісту оскаржуваної постанови Львівського апеляційного суду від 15 березня 2021 року вбачається, що повний текст судового рішення складено 15 березня 2021 року.
Таким чином, враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, датою ухвалення судового рішення є дата складення його повного тексту - 15  березня 2021 року, вищезазначені доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки справа була розглянута в судовому засіданні, яке відбулося 04 березня 2021 року, про дату, час та місце якого відповідач був повідомлений належним чином.
Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з  висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В  силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх  скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від  15 березня 2021 року без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 червня 2020 року та  постанову Львівського апеляційного суду від  15 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко