КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                      
Справа № 1005/7135/2012                                                                                  Головуючий у 1-й інст. - Чирка С.С.
Апеляційне провадження 22-ц/824/14400/2021                                                                     Доповідач - Рубан С.М.

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді     Рубан С.М.
суддів                          Заришняк Г.М., Кулікова С.В.  
при секретарі              Загородній С.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2021 року  у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані», заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, -  
 
В С Т А Н О В И В :
 
У червні 2021 року ТОВ «Файненс Компані» звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із скаргою в якій просив:
-          поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» строк на звернення із скаргою на постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра Вячеславовича від 07 квітня 2017 року у виконавчому провадженні № 39308529 про повернення виконавчого листа № 2/359/101/2013;
-         Задовольнити скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» на постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича від 07 квітня 2017 року у виконавчому провадженні № 39308529 про повернення виконавчого листа № 2/359/101/2013;
-         Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра Вячеславовича, а саме постанову від 07 квітня 2017 року у виконавчому провадженні № 39308529, про повернення виконавчого листа № 2/359/101/2013;
-         Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 39308529 та продовжити дії щодо виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2013 року у справі № 1005/7135/2012 за виконавчим листом № 2/359/101/2013.
В обґрунтування вимог заяви посилалось на те, що  заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2013 року у справі №1005/7135/2012 задоволено позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку кадастровий номер: 322088400:03:001:0009, загальною площею 2,6204 га., розташована за адресою Київська область, Бориспільський район, територія Іванківської сільської ради, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства.
На виконання вищезазначеного судового рішення, 20 червня 2013 року видано виконавчий лист № 2/359/101/2013.
12 серпня  2013 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Валявським О.А., відкрито виконавче провадження №39308529 за вказаним виконавчим листом.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року у справі №1005/7135/2012 було замінено стягувача у виконавчому листі № 2/359/101/2013 з Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані».
Набувши статусу стягувача у виконавчих листах, та у зв`язку з відсутністю відомостей щодо виконавчого провадження №39308529, ТОВ «Файненс Компані» звернулося до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з адвокатським запитом, щодо надання актуальних відомостей щодо виконавчого провадження № 39308529.
Листом від 01 червня 2021 року № 20.1/В-7/39308126 Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надано відповідь на вищезазначений адвокатський запит із якого ТОВ «Файненс Компані» стало відомо, що постановою від 07 квітня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. було повернуто виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні №339308529.       
 
Вважає, що повертаючи виконавчий лист стягувачу, виконавцем невірно розтлумачено норми матеріального права, зокрема, виконавець вважав, що всі землі з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» не можуть бути відчужені. Указані висновки виконавця спростовуються постановами Верховного суду від 13 березня 2020 року у справі № 671/2108/18, від 20 травня 2021 року  у справі №908/1550/19.
 
В частині поновлення строку для подання скарги, стягувач посилався на положення Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позиції Європейського суду з прав людини.
 
Також, вказував, що  ПАТ «Омега Банк» не передавав ТОВ «Файненс Компані» жодних відомостей про виконавче провадження № 39308529 внаслідок укладення Договору № 1 від 07 березня 2019 року про відступлення права вимоги. В свою чергу набуття ТОВ «Файненс Компані» статусу стягувача у виконавчому провадженні внаслідок прийняття відповідної ухвали Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 18 травня 2021 року.
 
Крім того, вказує, що ТОВ «Файненс Компані» лише 01 червня 2021 року отримало відомості від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконавчого провадження № 39308529.
 
Тому, скаржник просив задовольнити подану ним скаргу на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
 
       Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня  2021 року  скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані», заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу - задоволено.
 
         Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича від 07 квітня 2017 року у виконавчому провадженні №39308529 про повернення виконавчого листа №2/359/101/2013.
 
      Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження №39308529 з виконання виконавчого листа №2-359/101/2013, виданого Бориспільським міськрайонним судом, про звернення стягнення на земельну ділянку площею 2,6204 га з кадастровим номером 3220884000:03:001:0009 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Іванківської сільської ради Бориспільського району, шляхом продажу цього об`єкта нерухомого майна на прилюдних торгах в рахунок погашення боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в розмірі 31 017 01 долара США 8 центів, що за офіційним курсом НБУ був еквівалентний грошовим коштам в розмірі 24 790 351 грн 65 к.
        
         Не погоджуючись з ухвалою суду, 17 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області скасувати.
 
           Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно поновив пропущений строк на оскарження, оскільки постанова державного виконавця була прийнята у 2017 році, тобто 4 роки тому.  
 
           Крім того, в оскаржуваній ухвалі в резолютивній частині суд не вказав про поновлення процесуальних строків, хоча формально задовольнивши вимоги скарги, приховано здійснив поновлення строків. Скаржник звернувшись з пропущеним процесуальним строком, зобов`язаний був заявити клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, а суд визнавши причини поважними, викласти таке рішення в резолютивній частині ухвали.
 
           Посилається на те, що ТОВ «Файненс компані» мали можливість направити адвокатський запит у ДВС ще в 2019 році після придбання права вимоги. Крім того, придбавши право вимоги, скаржник як новий кредитор отримав усі документи, які стосуються відповідних боргових зобов`язань. 
 
Вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що задоволення скарги ТОВ «Файненс компані» є передчасним, оскільки в апеляційному суді розглядається питання оскарження ухвали про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого документа.
 
Від стягувача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.
 
         Посилається на те, що всі аргументи апеляційної скарги щодо нібито незаконності правонаступництва ТОВ «Файненс Компані» вже були досліджені судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу від 18 травня 2021 року про заміну позивача на ТОВ «Файненс Компані» та не мають враховуватись у даному провадженні.
 
         Вказує, що апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо законності скасованої постанови державного виконавця, а тому фактично погодився з наявністю підстав для її скасування. В свою чергу незгоду із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_4 обґрунтовує пропуском стягувачем строку на звернення з такою скаргою та на відсутність підстав для його поновлення.
 
Представник заінтересованої особи Вавриш Т.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.
 
В судовому засіданні представники ТОВ «Файненс Компані» - Четвертак К.С. та Кухновець К.В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи. 
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Задовольняючи скаргу суд першої інстанції вважав, що державний виконавець невірно розтлумачив норми Земельного кодексу України та безпідставно прийняв 07 квітня 2017 року постанову, якою повернув виконавчий лист № 2/359/101/2013 стягувачу, а отже не виконав своїх зобов`язань, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження», чим перешкодив у реалізації захисту прав та інтересів позивача (стягувача) у справі № 1005/7135/2012.
 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2013 року у справі №1005/7135/2012 задоволено позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку кадастровий номер: 322088400:03:001:0009, загальною площею 2,6204 га., розташована за адресою Київська область, Бориспільський район, територія Іванківської сільської ради, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства                  ( а.с.12-16, том 1).
На виконання рішення суду 20 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий документ.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року у справі № 1005/7135/2012 замінено стягувача у виконавчому листі № 2/359/101/2013 з Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» (а.с. 17, том 1).
             Листом від 01 червня 2021 року № 20.1/В-7/39308126 Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ТОВ «Файненс Компані» надано відповідь на адвокатський запит, що постановою від 31.12.2015 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. було повернуто виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні №39308529 (а.с.18-22, том 1).
Звертаючись до суду з проханням про поновлення строку для подання скарги, стягувач посилався на положення Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позиції Європейського суду з прав людини.
 
Також, вказував, що  ПАТ «Омега Банк» не передавав ТОВ «Файненс Компані» жодних відомостей про виконавче провадження № 39308529 внаслідок укладення Договору № 1 від 07 березня 2019 року про відступлення права вимоги. В свою чергу набуття ТОВ «Файненс Компані» статусу стягувача у виконавчому провадженні внаслідок прийняття відповідної ухвали Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 18 травня 2021 року.
 
Відповідно до ст. 449 ЦК Українискаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
 
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
 
При цьому Конституційним Судом України взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
 
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав та свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. 
 
         Отже, зважаючи на вищевикладене та те, що заміна стягувача у виконавчому провадженні №39308529 відбулась на підставі ухвали суду лише 18 травня 2021 року, в свою чергу про повернення виконавчого листа стягувачу стало відомо з листа Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 01 червня 2021 року, а зі скаргою стягувач звернувся 07 червня 2021 року, указане дає підстави для висновку про обґрунтованість доводів ТОВ «Файненс Компані» про поновлення строку на звернення із даною скаргою до суду.
         Матеріали справи не містять жодного доказу на спростування даних висновків суду.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Згідно ч.2 ст.449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
У відповідності до п. 9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Із змісту постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва  О.В. від 07 квітня 2017 року вбачається, що підставою для повернення виконавчого листа виконавцем вказано, що згідно виконавчого документа необхідно звернути стягнення на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до розділу X Земельного кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом. 
Відповідно до пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
За змістом пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови)  до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 01 січня 2018 року , не допускається:
 
- купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.
 
Отже, обов`язковою умовою для заборони відчуження земельної ділянки має бути земельна ділянка з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, якщо така земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства.
 
Верховний  Суд у своїй постанові від 13 березня 2020 року у справі № 671/2108/18 висловив правову позицію, якою вказав, що згідно із статті 19 ЗК України землі сільськогосподарського призначення визначені як окрема категорія земель. Землями сільськогосподарського призначення Кодекс визнає землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
 
Наведене свідчить, що визначення поняття «землі сільськогосподарського призначення» насамперед пов`язано з використанням їх для такої цілі, як виробництво сільськогосподарської продукції, що зумовлено їх природними властивостями.
 
Згідно ст. 22 ЗК України, види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування. Згідно частини першої статті 23 ЗК України землі повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. Пріоритетність правового режиму цих земель передбачає необхідність їх цільового використання.
 
Виходячи з вищезазначених норм, обмеження щодо відчуженням земельних ділянок не поширюється на право приватної власності на земельні ділянки іншого призначення (виду використання), які перебувають у власності громадян та юридичних осіб. Тому колегія суддів погоджується з висновками суду, що доводи позивачів наведені в позовних заявах не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки містять хибні висновки про поширення мораторію на відчуження земельних ділянок позивачів, які відносяться до земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства і не являються земельними частками (паями).»
Указана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі №908/1550/19.
 
В свою чергу матеріали справи не містять доказів того, що належна ОСОБА_4 земельна ділянка з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, щодо якої звернуто стягнення на предмет іпотеки виділена в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) і не являється земельною часткою (паєм).
 
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висноком суду про те, що державний виконавець невірно розтлумачив норми Земельного кодексу України та безпідставно прийняв 07 квітня 2017 року постанову, якою повернув виконавчий лист №2/1005/1939/2012 стягувачу, а отже не виконав своїх зобов`язань, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження», чим перешкодив у реалізації захисту прав та інтересів позивача (стягувача) у справі № 1005/7141/2012.
 
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги на те, що відповідно до даних Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Омега Банк» було ліквідовано 18 листопада 2019 року, оскільки ці обставини не мають значення для справи, враховуючи те , що ПАТ «Омега Банк», яке є правонаступником ПАТ «Сведбанк»,  уклало договір про відступлення прав вимоги із ТОВ «Файненс Компані» 07 березня 2019 року. Отже, на момент укладення договору про відступлення права вимоги банк ще не було ліквідовано.
 
Необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги про те, що скаржником було виконано зобов`язання в повному обсязі, оскільки ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції такі докази надані не були.
 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.
 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
 
Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.
 
Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права підстав для її скасування не вбачається.
 
          Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
 
            Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2021 року  - залишити без змін.
 
           Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
           Повний текст постанови складено 19 жовтня 2021 року.

            Головуючий        

 
            Судді