ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 р.	Справа № 440/8497/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби геології та надр України на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, повний текст складено 29.07.21 року по справі № 440/8497/21
          за позовом         Приватного підприємства "Укрбудсервіс-ДВМ"  
          до         Державної служби геології та надр України                 
          про визнання протиправним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
28 липня 2021 року Приватне підприємство "Укрбудсервіс-ДВМ" (далі – позивач) звернулося до суду з позовною заявою до Державної служби геології та надр України (далі – відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу голови Державної служби геології та надр України від 15.07.2021 №525 "Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів", в частині пункту 8 додатку 2 до наказу, щодо зупинення дії Спеціального дозволу №3866 виданого 09.06.2006 ПП "Укрбудсервіс-ДВМ".
Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить зупинити дію наказу голови Державної служби геології та надр України від 15.07.2021 №525 "Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів", в частині пункту 8 додатку 2 до наказу, щодо зупинення дії Спеціального дозволу №3866 виданого 09.06.2006 ПП "Укрбудсервіс-ДВМ".
В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказано, що зупинення робіт призведе до виникнення ризиків економічного характеру: невиконання зобов`язань з виплати заробітної плати працівникам, зі сплати обов`язкових платежів до бюджету, зобов`язань перед контрагентами.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 заяву Приватного підприємства "Укрбудсервіс-ДВМ" про забезпечення позову задоволено.
Зупинено дію наказу від 15.07.2021 №525 "Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів", в частині пункту 8 додатку 2 до наказу, щодо зупинення дії Спеціального дозволу №3866 виданого 09.06.2006 ПП "Укрбудсервіс-ДВМ", до набрання рішенням законної сили.
Стягувач: Приватне підприємство "Укрбудсервіс-ДВМ" (код ЄДРПОУ 36249683, вул.Гагаріна, 55, м. Гадяч, Миргородський район, Полтавська область).
Боржник: Державна служба геології та надр України (код ЄДРПОУ 37536071, вул. Антона Цедика, 16, м. Київ).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 року у справі №440/8497/21, та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що при задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував той факт, що зупинення дії Наказу Держгеонадр від 15.07.2021 року № 525 фактично вирішує спір, ухвалюючи рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Крім того, відповідач зазначає, що судом не зазначено підставу, з якої суд першої інстанції вжив заходів забезпечення позову, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України. Також зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння школи правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Судом не досліджено в повному обсязі чи дійсно порушено права ПП «Укрбудсервіс-ДВМ» та не наведено обґрунтувань чому саме захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без забезпечення позову, а також не обґрунтовано в чому саме виражається незахищеність прав та інтересів заявника у разі задоволення позовних вимог. Лише вказано припущення, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення. 
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольнивши заяву позивача, суд першої інстанції зазначив, що позивач, як надрокористувач, має обов`язок з проведення робіт, пов`язаних із запобіганням виникненню надзвичайних ситуацій або усунення наслідків таких ситуацій, в період зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами. У зв`язку із винесенням наказу від 15.07.2021 №525 "Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів" Приватне підприємство "Укрбудсервіс-ДВМ" фактично позбавлене можливості здійснення основного виду господарської діяльності та отримання доходу. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку,  що заявник довів наявність підстав, що визначені у п. 1 ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України та необхідності задоволення його заяви, шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу до набрання рішенням законної сили.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Положеннями ч. 1 ст. 151 КАС України передбачено, що позов може, бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 826/10936/18, від 19 травня 2021 року у справі № 640/17492/20.
За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження та гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за умови існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав (або однієї з них), з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.
З цього випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для такого забезпечення позову.
При цьому, аналіз положень п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України надає підстави для висновку, що особа, яка звертається із заявою про забезпечення позову повинна довести, яким чином оскаржуваним нормативно-правовим актом порушуються її права, тобто вказати на безпосередні, конкретні права, які мають бути реальними та індивідуально вираженими.
Посилання особи на можливе порушення її прав в майбутньому, не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову за викладених позивачем доводів та обставин цієї справи.
Як встановлено матеріалами справи,  основним видом економічної діяльності Приватного підприємства "Укрбудсервіс-ДВМ" є виробництво цегли, черепиці та інших будівельних матеріалів із виплавленої глини.
09.06.2006 Державною службою геології та надр України надано спеціальний дозвіл на користування надрами № 3866 з метою видобування суглинків, придатних в якості сировини для виробництва цегли керамічної повнотілої марки "125".
Отже, основним видом діяльності та джерелом доходу Приватного підприємства "Укрбудсервіс-ДВМ" є реалізації виробленої продукції - цегла, черепиця та інші будівельні матеріали з цегли.
З матеріалів справи встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного наказу від 15.07.2021 №525 слугували порушення, допущені Приватним підприємством "Укрбудсервіс-ДВМ" при розробці робочого проєкту «Розробка Гадяцького-4 родовища суглинків», що стало підставою для зупинення дії Спеціального дозволу №3866 виданого 09.06.2006 року.
Так, предметом спору у даній справі є визнання протиправним та скасування наказу голови Державної служби геології та надр України від 15.07.2021 №525 "Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів", в частині пункту 8 додатку 2 до наказу, щодо зупинення дії Спеціального дозволу №3866 виданого 09.06.2006 Приватного підприємства "Укрбудсервіс-ДВМ".
Приватне підприємство "Укрбудсервіс-ДВМ" своєю заявою про забезпечення позову просило суд зупинити дію такого наказу. Та вказує, що зупинення робіт призведе до виникнення ризиків економічного характеру: не виконання зобов`язань з виплати заробітної плати працівникам, зі сплати обов`язкових платежів до бюджету, зобов`язань перед контрагентами.
Відтак, фактично звернення заявника до суду із відповідною заявою обумовлено зупиненням дії оскаржуваного наказу, законність чи протиправність прийняття якого є предметом дослідження за результатами окремого судового розгляду.
Разом з тим, позивачем не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та третіх осіб, що унеможливило б захист цих прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Крім того, до заяви не додано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Також колегія суддів зазначає, що забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Державної служби геології та надр України від 15.07.2021 №525, є фактично вирішенням спору по суті, оскільки Приватне підприємство "Укрбудсервіс-ДВМ" в подальшому буде здійснювати господарську діяльність, незважаючи на те, що оскаржуваний наказ, дію якого зупинено, був винесений з підстав порушень у сфері користування надрами, що може в подальшому зашкодити правам третіх осіб.
При цьому, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи, що зупинення робіт призведе до виникнення ризиків економічного характеру, також не дають суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що передбачені статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій та виникнення додаткових витрат. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову.
За змістом частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права,   які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви Приватного підприємства "Укрбудсервіс-ДВМ" про забезпечення позову Приватного підприємства "Укрбудсервіс-ДВМ" до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу.
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України  задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 по справі № 440/8497/21  скасувати.
Прийняти постанову, якою в задоволенні заяви приватного підприємства "Укрбудсервіс-ДВМ" про забезпечення позову приватного підприємства "Укрбудсервіс-ДВМ" до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  29.11.2021 року