ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 грудня 2021 року           справа №360/3170/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Луганській області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2021 року  у справі  № 360/3170/21 (головуючий І інстанції Чернявська Т.І., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області)  за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі – відповідач), в якому, з урахуванням уточненого позову, просив стягнути суму середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 15 серпня 2020 року по 17 червня 2021 року 287310 грн. (а.с. 22-32).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 6 вересня.2021 року  позов задоволений частково: стягнуто з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 серпня 2020 року по 17 червня 2021 року в сумі 4000 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 71-76).
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 серпня 2020 року по 17 червня 2021 року в сумі 4000 грн., прийняти нове, яким стягнути середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 47486,60 грн. Апелянт вважає, що виходячи з принципу пропорційності, підлягає стягненню з відповідача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 47486,60 грн. (а.с. 89-101).
Позивачем подано заяву про долучення доказів виконання відповідачем у добровільному порядку судових рішень на його користь у справах №№ 360/3881/21, 360/3901/21.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив відмовити у її задоволенні.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права. Апелянт зазначив, що на час звільнення позивача компенсація за невикористані 28 діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій 2018-2019 роки, 5 діб  додаткової відпустки за 2018 рік, за 30 діб основної та 15 діб додаткової відпустки за 2019 рік, позивачу не належали, тому вина відповідача у її невиплаті відсутня, що виключає відповідальність за ст. 117 КЗпП України. На виконання рішення суду вказану компенсацію зараховано на картковий рахунок позивача 17.06.2021 року (а.с. 82-86).
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційних скарг, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.
Позивач з 7 листопада 2015 року проходив службу в Національній поліції України та 15 серпня 2020 року звільнений з посади начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Луганській області за пунктом 4 частини першої статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію» з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 23 роки 10 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні (без урахуванням календарної вислуги): 18 років 02 місяці 12 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає: 23 роки, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 26 діб, що підтверджується витягами з наказів Головного управління Національної поліції в Луганській області від 07 листопада 2015 року № 8 о/с, від 11 серпня 2020 року № 923 о/с «По особовому складу», дублікатом трудової книжки позивача від 06 листопада 2015 року серії НОМЕР_1 та довідкою про проходження служби без дати та без номеру (а.с. 15, 38, 49, 55, 56, 57).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року у справі № 360/5053/20 позов ОСОБА_1 до ГУНП в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено (а.с. 65-67):
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану в 2018-2019 роках відпустку;
- зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 28 діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки, за 5 діб додаткової відпустки за 2018 рік, за 30 діб основної та 15 діб додаткової відпустки за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 15 серпня 2020 року.
Рішення суду набрало законної сили 13.07.2021 року.
Згідно платіжного доручення від 15 червня 2021 року № 2949 та банківської виписки по рахунку позивача 17 червня 2021 року позивачу виплачено компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій на виконання рішення суду у справі № 360/5053/20 на загальну суму 70899,18 грн., (а.с. 16, 39, 61).
Таким чином, остаточний розрахунок при звільненні здійснено відповідачем не у день звільнення позивача зі служби в поліції.
За довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Луганській області від 12 липня 2021 року № 827/111/22-2021 позивачем у червні 2020 року відпрацьовано 30 днів, у липні 2020 року – 31 день, разом за два місяці, що передували звільненню, позивачем фактично відпрацьовано 61 день. У червні 2020 року позивачу виплачено грошове забезпечення у сумі 28707,85 грн., у тому числі: посадовий оклад – 3600 грн, оклад за спеціальним званням – 2400 грн, надбавка за вислугу років  – 2700 грн., премія – 11484,18 грн., надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень проходження служби в поліції  - 540 грн., індексація – 1023,67 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції – 6960 грн.; у липні 2020 року виплачено грошове забезпечення у сумі 28754,12 грн., у тому числі: посадовий оклад – 3600 грн., оклад за спеціальним званням – 2400 грн., надбавка за вислугу років  – 2700 грн., премія – 11484,18 грн., надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень проходження служби в поліції  - 540 грн., індексація – 1069,94 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції – 6960 грн.; всього за 2 місяці 57461,97 грн. (а.с. 58).
За ч.ч. 1, 2 статті 94 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі – Закон № 580-VIII) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі – Постанова № 988) та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260).
Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.
Передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).
За п. 1 Постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно п. 3 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Наведені норми законодавства дають підставу для висновку, що нерозповсюдження на поліцейських норм КЗпП України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.
Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в антитерористичній операції) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
Згідно ч. 6 статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми КЗпП України в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби.
За ч. 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі                     № 821/1083/17 визначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Встановив при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи – по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до абз. 1-3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі – Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду (абзаци четвертий, шостий пункту 2 Порядку № 100). 
За абз. 7 пункту 2 Порядку № 100 якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. 
Згідно абз. 1-2 пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. 
За абз. 19 пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Згідно п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз. 1 п. 8 Порядку № 100). 
За п. 9 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
При прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно (п. 15 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260).
Згідно абз. 1 п. 8 розділу III «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абз. 7, 8 п. 8 розділу III «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260).
Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Луганській області від 12 липня 2021 року           № 827/111/22-2021 середньоденне грошове забезпечення позивача складає 942 грн. (а.с. 58).
День звільнення позивача 15 серпня 2020 року вважається останнім днем служби. Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні складає з 16 серпня 2020 року по 17 червня 2021 року та становить 306 календарних днів. 
Середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 серпня 2020 року по 17 червня 2021 року складає: 942 грн. х 306 календарних днів = 288252 грн.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
Згідно статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
Аналогічний правовий висновок сформований в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі 821/1083/17.
Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16 вказано, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин.
Відповідно ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирахувати частку в грошовому забезпеченні, належному позивачу при звільненні, наразі неможливо, оскільки на розгляді в Луганському окружному адміністративному суді станом на час вирішення цієї справи перебувають справи №№ 360/3881/21, 360/3901/21 за позовом ОСОБА_1 , зокрема, до Головного управління Національної поліції в Луганській області (а.с. 68-70):
- про визнання противоправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки: щорічну чергову оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 3 діб, та додаткові відпустки як учаснику бойових дій: за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 3 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік та 42 діб, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016 та 2017 роки; 
-  про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 24 травня 2016 року та з 03 січня 2017 року по 31 жовтня 2017 року та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 24 травня 2016 року та з 03 січня 2017 року по 31 жовтня 2017 року в сумі 2698,54 грн.
Колегія суддів зауважує, що на час прийняття спірного рішення судові рішення по вказаних справах не набрали законної сили, а виконання цих рішень відбулося 30.09.2021 року, тобто після прийняття оскарженого рішення судом першої інстанції.
За п. 171.1 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. 
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп. 168.1.1 п. 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).
За таких обставин апеляційний суд  погоджує висновок суду першої інстанції про стягнення пропорційної суми компенсації за затримку розрахунку в розмірі 4000 грн., оскільки з позовом про нарахування та виплату компенсації за невикористані у 2018-2019 роках дні відпустки позивач звернувся 28 грудня 2020 року, тобто через 4 місяці після звільнення зі служби в поліції, чим істотно збільшив кількість днів затримки розрахунку при звільненні.
Отже,  спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Луганській області - залишити без задоволення.
Рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2021 року  у справі  № 360/3170/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 16 грудня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              А.А. Блохін

                                                                                                                     Е.Г. Казначеєв