У Х В А Л А  
15 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 226/2290/18
провадження № 61-19871ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. 
Позов обгрунтований тим, що під час конфлікту, якій виник між сторонами 21 червня 2015 року, відповідач завдав позивачу тілесні ушкодження середньої тяжкості, чим спричинив шкоду його здоров`ю. Стосовно відповідача порушено кримінальну справу за частиною першою статті 112 Кримінального кодексу Російської Федерації «умисне спричинення середньої тяжкості шкоди здоров`ю». Відповідач визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення та зобов`язався виплатити позивачу компенсацію у розмірі 150 000,00 російських рублів, що еквівалентно 63 000,00 грн на день подання позову, та надав відповідну розписку від 16 листопада 2015 року. У зв`язку з цим, за заявою потерпілого, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 закрито. Відповідач компенсацію за завдану шкоду не виплатив та відмовляється її сплачувати у добровільному порядку. Тому ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, у розмірі 63 000,00 грн, три проценти річних - 5 126,30 грн, інфляційні втрати - 20 390,60 грн.
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 25 вересня 2020 року в позові відмовлено.
Відмовивши в позові вимог, суд першої інстанції виходив з того, що завдана позивачу шкода, відшкодована відповідачем у добровільному порядку, про що свідчить заява ОСОБА_2 про закриття кримінальної справи та постанова суду від 16 листопада 2015 року.
Постановою Донецького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 25 вересня 2020 року скасовано, позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування шкоди, завданої здоров`ю - 62 305, 50 грн, три відсотки річних - 4 255,86 грн, а всього 66 561, 36 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції не погодився із висновком суду першої інстанції, що факт виконання грошового зобов`язання встановлено постановою суду у кримінальній справі, оскільки вирок (постанова) суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не врахував того факту, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення відомостей на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідач не довів належного виконання зобов`язання та дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу, завданої відповідачем шкоди відповідно до наданої розписки на підставі статтей 1166,1 195 ЦК України. 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270,00 грн.
Предметом спору у зазначеній справі є відшкодування шкоди, завданої здоров`ю у розмірі 63 000,00 грн, три проценти річних - 5 126,30 грн, інфляційні втрати - 20 390,60 грн, а всього 88 516,90 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*100=227 000,00 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.
У касаційній скарзі заявника немає посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, як і на докази на їх підтвердження.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувана заявником постанова Донецького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              А. С. Олійник
Г. І. Усик
В. В. Яремко