ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року		Справа № 380/2458/21 пров. № А/857/14613/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Затолочного В.С., Курильця А.Р.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Управління фінансів департаменту фінансової політики Львівської міської ради та Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Головного управління ДПС у Львівській області і Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Управління фінансів департаменту фінансової політики Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року (суддя Лунь З.І., м.Львів, повний текст складено 7 липня 2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Управління фінансів департаменту фінансової політики Львівської міської ради (далі – Управління фінансів, Департамент, Міська рада відповідно) та Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Міської ради (далі – УКВ, Департамент-1 відповідно) звернулися до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі – Головне управління) і Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі – ГУДКСУ) в якому просили:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління щодо неподання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення помилково сплаченого грошового зобов`язання Управлінню фінансів суми помилково сплачених коштів на електронний рахунок в СЕД ПДВ відкритий на ім`я УКВ в розмірі 8267775,87 грн;
зобов`язати Головне управління підготувати висновок про повернення на поточний рахунок UA258999980334389999000013933, відкритий у ДКСУ на Управління фінансів помилково перерахованих коштів у розмірі 8267775,87 грн та подати його відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування коштів, на виконання шляхом стягнення таких коштів з відповідного бюджету. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило Управління фінансів, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи та норми матеріального права вказує, що суд неправильно потрактував норми статті 43 Податкового кодексу України (далі – ПК), зазначивши, що вони не підлягають застосуванню, оскільки Управління фінансів не є платником податку на додану вартість (далі – ПДВ). Дана норма не містить вказівки на те, що у випадку помилкового перерахування коштів у рахунок будь-якого податку особа, яка відповідно здійснила таке перерахування повинна бути платником цього податку. Зазначає, що право здійснювати будь-які дії з коштами, які були помилково зараховані а електронний рахунок в СЕА ПДВ відкритий на УКВ відноситься до компетенції Головного управління. Апелянт наділений лише правом звернутись до відповідного контролюючого органу з заявою про повернення таких коштів, як того вимагає статті 43 ПК.
Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали.
ГУДКСУ в судове засідання не надіслало свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПК не передбачає механізму повернення помилково сплачених коштів в СЕА ПДВ з рахунку одного суб`єкта на рахунок іншого.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за період з 18.11.2019 по 15.04.2020 Управлінням фінансів зі свого рахунку UA№908999980334359999000013002, відкритого у ДКСУ помилково на підставі листів УКВ перераховувались кошти на електронний рахунок в СЕА ПДВ, відкритий на УКВ № UA63899998038519900000004190 (а.с.87-120).
УКВ листом від 23.04.2020 №2302-вих-31360 звернулось до Головного управління з проханням роз`яснити, зокрема, чому кошти перераховані з 19.11.2019 по 15.04.2020 на електронний рахунок, відкритий в системі електронного адміністрування ПДВ (а.с.26).
Листом від 18.05.2020 №4091/09/51-04 відповідачем повідомлено, що реєстраційний ліміт не збільшувався у зв`язку з тим, що рахунок з якого здійснювалось поповнення не належить УКВ (а.с.27-29).
27.07.2020 УКВ звернулось до Головного управління з заявою про повернення помилково сплачених коштів (а.с.30).
Листом від 03.08.2020 № 32291/10/51-04 відповідачем відмовлено у задоволенні даної заяви. Зазначено, що відповідно до пункту 200-1.5 статті 200 ПК кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування ПДВ (а.с.31).
Управління фінансів звернулось до Головного управління із заявою про повернення помилково сплачених коштів від 07.10.2020 № 2202-вих-78852 (а.с.32).
Листом від 30.10.2020 Головне управління відмовило в перерахуванні коштів на поточний рахунок Управління фінансів з посиланням на відсутність факту подання УКВ додатку 4 до декларації з ПДВ за вересень 2020 року (а.с.33).
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 43.1 статті 43 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
За змістом норм пунктів 43.3, 43.4 статті 43 ПК обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.
Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку, на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.
В розумінні підпункті 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Таким чином, платник податків має право на повернення грошового зобов`язання, яке сплачене до відповідного бюджету.
З матеріалів справи видно, що з листопада 2019 року по квітень 2020 року УКВ зверталося з листами-проханнями до директора Департаменту сплатити до Державного бюджету України ПДВ за відповідні періоди, оплачена оренда або оплачена орендарям пеня за реквізитами, де отримувачем виступає УКВ. Згідно з платіжними дорученнями грошові кошти у запитуваних сумах перераховані УКВ (а.с.87-120).
Правові основи оподаткування ПДВ встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу XX «Перехідні положення».
Основні принципи функціонування СЕА ПДВ визначено статтею 200-1 ПК і пунктами 33, 34 і 34-1 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК та регламентовано «Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 16.10.2014 №569 «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість» (далі - Порядок №569; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Рахунок у СЕА ПДВ - рахунок, відкритий автоматично на безоплатній основі платнику ПДВ в Державній казначейській службі України, на який перераховуються кошти відповідно до пункту 200-1.4 статті 200-1 Кодексу (пункт 4 Порядку №569).
Відповідно до пункту 200-1.7 статті 200-1 ПК кошти, зараховані на рахунок в СЕА ПДВ, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200-1.5 ст. 200-1 ПК та погашення податкового боргу з ПДВ.
Пунктом 200.6 статті 200-1 ПК передбачено, що у разі, якщо на дату подання податкової звітності з податку на додану вартість сума коштів на рахунку в СЕА ПДВ платника податку перевищує суму, що підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до поданої звітності, платник податку має право подати до контролюючого органу у складі такої податкової звітності заяву, відповідно до якої такі кошти підлягають перерахуванню на поточний рахунок такого платника податку, реквізити якого платник зазначає в заяві, у сумі залишку коштів, що перевищує суму податкового боргу з податку та суму узгоджених податкових зобов`язань з податку.
На суму податку, що відповідно до поданої заяви підлягає перерахуванню на поточний рахунок платника, на момент подання заяви зменшується значення суми податку, визначеної пунктом 200-1.3 ст.200-1 ПК шляхом зменшення на таку суму показника загальної суми поповнення рахунку в СЕА ПДВ з поточного рахунку платника.
Перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі, якщо таке зменшення загальної суми поповнення рахунка в СЕА ПДВ не призведе до формування від`ємного значення суми податку, визначеної відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК.
Також ПК не передбачено перерахування коштів з рахунку в СЕА ПДВ одного платника на поточний або рахунок СЕА ПДВ іншого платника.
Відповідно до пункту 200-1.6 статті 200-1 ПК за підсумками звітного податкового періоду, відповідно до задекларованих в податковій декларації результатів, а також у разі подання уточнюючих розрахунків до податкової декларації, платником проводиться розрахунок з бюджетом у порядку, визначеному статтями 200 та 209 цього Кодексу.
Якщо на дату подання податкової звітності з податку сума коштів на рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку перевищує суму, що (підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до поданої звітності, платник податку має право подати до контролюючого органу у складі такої податкової звітності заяву, відповідно до якої такі кошти підлягають перерахуванню на поточний рахунок такого платника податку, реквізити якого платник зазначає в заяві, у сумі залишку коштів, що перевищує суму податкового боргу з податку та суму узгоджених податкових зобов`язань з податку.
Для відповідного перерахування таких коштів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платника у системі електронного адміністрування ПДВ, реєстр, в якому зазначається назва платника, податковий номер, та ІПН платника, сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету, на поточний рахунок та реквізити поточного рахунку. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 5 робочих днів після граничного терміну, встановленого ПК для самостійної сплати платником сум податкових зобов`язань, здійснює таке перерахування до бюджету чи на поточний рахунок платника податку.
Таким чином, кошти, які зараховані на рахунок в СЕА ПДВ повертаються на рахунок того платника податку, який їх помилково перерахував.
З огляду на викладене, до спірних відносин не можуть бути застосовані норми законодавства, яке регулює повернення помилково та/або надміру сплаченої суми ПДВ.
Щодо аргументів позивача-апелянта, що він має право на повернення помилково перерахованих коштів, а ПК гарантує повернення платникам помилково сплачених коштів до бюджету. Крім того, ПК містить три імперативні умови для такого повернення, які є виконані позивачем: волевиявлення платника шляхом подання заяви впродовж 1095 днів та відсутність податкового боргу, то таке суперечить іншому його аргументу, що Управління фінансів не є платником ПДВ, тому має право на повернення помилково перерахованих коштів. Зазначені самим же позивачем умови для повернення коштів застосовуються щодо платника ПДВ, яким позивач не є.
В даному спорі порушені права та інтереси як Управління фінансів, так і УКВ не можуть бути поновлені шляхом звернення до контролюючого органу про повернення помилкового зарахованих коштів в порядку статті 43 ПК, оскільки з огляду на те, що Управління фінансів не є платником ПДВ, помилково перераховані ним кошти були спрямовані не до бюджету, а на рахунок іншого суб`єкта, у зв`язку з тим, що ПК не передбачає механізму повернення помилково сплачених коштів в СЕА ПДВ з рахунку одного суб`єкта на рахунок іншого, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність його позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, скаржником не спростовано обставин, що встановленні цим рішенням суду.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Управління фінансів департаменту фінансової політики Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року – без змін.                                                                                                    Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2021 року.