Окрема думка судді ОСОБА_1 
до постанови Верховного Суду від 21 вересня 2021 року 
у справі № 334/363/18 (провадження № 51-5765км20)[1]
 
1.  Я не можу погодитися з рішенням моїх поважних колег, що у цій справі обвинувальний вирок ґрунтується на сукупності доказів, достатніх для подолання розумного сумніву у винуватості засудженого.
Обставини справи

2.   ОСОБА_2 проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 та двома її дітьми: чотирирічним ОСОБА_4 та п`ятирічною Уляною. 24 травня 2017 року, коли ОСОБА_5 перебувала на роботі, ОСОБА_6 близько 13 або 14 години забрав ОСОБА_7 , із дитячого садочку і привів додому, де в той час знаходилася його сестра ОСОБА_8 , яка в цей день прихворіла. За свідченням ОСОБА_6 , після 17 години, коли він готував на кухні чай для ОСОБА_8 , то почув в кімнаті, де перебував ОСОБА_4 , шум, а коли прийшов, виявив того на підлозі без свідомості. Через кілька хвилин прийшла ОСОБА_5 , і була викликана швидка. 30 травня ОСОБА_4 від травм, отриманих 24 травня, помер.
3.  Сторона захисту і потерпіла наполягали, що смертельні травми виникли внаслідок нещасного випадку при падінні дитини з другого ярусу дитячого ліжка.
4.  За версією обвинувачення, з якою врешті погодилися суди, ОСОБА_9 не менш як десять разів вдарив дитину руками та ногами, спричинивши йому ушкодження різного ступеня тяжкості, у тому числі і смертельні.
5.  Судово-медичні експерти виявили тяжкі тілесні ушкодження на голові (1) в правій лобно-скроневій ділянці, (2) в ділянці лоба праворуч, (3) в лівій половині обличчя, які утворилися від не менш ніж трьох травматичних впливів, а також (4) на передній поверхні черевної стінки, що утворилися від не менш ніж двох травматичних впливів. Також експерти виявили легкі тілесні ушкодження в різних частинах тіла, – на шиї, попереку, передпліччях, колінах, ступнях, корені статевого члена, кісті, – що утворилися не менш ніж від десяти травматичних впливів.
6.  Експерти виключили можливість отримання такої  сукупності ушкоджень від одноразового падіння, навіть з висоти другого ярусу ліжка, на рівну підлогу, пославшись на те, що ушкодження знаходяться на різних ділянках тіла.
7.  Таким чином, висновки експертів свідчать про те, що дитині було спричинено не менш 15 травматичних впливів в різні частини тіла (див. пункт 5 вище), локалізація яких навіть людину без спеціальних експертних знань призведе до висновку про неможливість їх отримання при падінні з висоти.
8.  Тобто, з першого погляду, версія сторони захисту спростовується такими доказами, і, відповідно, залишається погодитися з тим, що 24 травня 2017 року ОСОБА_6 жорстоко побив дитину, спричинивши, у тому числі, і смертельні травми.
9.  Однак більш уважне дослідження доказів, представлених сторонами у цій справі, призводить до висновку, що версія сторони захисту не спростована і   ОСОБА_6 засуджений за неспростованих розумних сумнівів у його винуватості. 
10.  Ці сумніви ґрунтуються на декількох факторах:
(1)  не доведено, що всі виявлені ушкодження спричинені саме в період, коли ОСОБА_6 знаходився поруч з дитиною;
(2)  не виключена можливі версії отримання смертельних тілесних ушкоджень при падінні;
(3)  не з`ясований мотив, який підштовхнув ОСОБА_6 спричинити ушкодження дитині.
Час спричинення тілесних ушкоджень

11.  Суд, посилаючись на висновки експертів, дійшов висновку, що «всі пошкодження утворилися в один період часу», маючи на увазі 24 травня 2017 року приблизно о 17:30. 
12.  Однак цей висновок не підтверджується висновками експертів, на які посилається суд. Наприклад, у висновку № 1967 експерти вказали, що ушкодження утворилися незадовго до госпіталізації, однак «у зв`язку з тим, що морфологічні особливості ушкоджень не вказані в медичній документації, більш достовірно висловитися про час їх заподіяння дуже важко».
13.  Особливо звертає на себе увагу ушкодження у ділянці лівої щоки та у лівій виличній ділянці. Ці ушкодження були предметом дослідження експертів у зв`язку тим, що 15 травня 2017 року дитина отримала травму лівої половини голови у дитячому садочку, що підтверджувалося низкою доказів. 7 листопада 2017 року експерти дійшли висновку (№ 432/к), що давність цих ушкоджень визначити неможливо, але не виключили можливість їх отримання саме 15 травня.
14.  Таким чином, ані висновками експертів, ані іншими доказами не виключено спричинення цих травм 15 травня 2017, за 9 днів до трагічних подій 24 травня 2017 року. Однак ці травми включені судом до сукупності ушкоджень, які були спричинені 24 травня.
15.  Також суду були представлені докази того, що легкі тілесні ушкодження, виявлені на тілі, також могли бути спричинені в різний час. Зокрема, лікарі, які бачили хлопчика під час госпіталізації, в суді засвідчили, що на його тілі були синці, вигляд яких свідчив про різний час їх утворення. 
16.  У той же час суд, не маючи доказів, які б виключали сумніви у «одночасному» спричиненні всіх виявлених тілесних ушкоджень, – сумніви, цілком обґрунтовані дослідженими доказами, – зібрав всі ушкодження до купи і зробив висновок, що за такої сукупності і локалізації вони не могли бути спричинені при однократному падінні з ліжка. 
17.  Звичайно, цей висновок був би вірним, якщо б була доведена одночасність спричинення. Однак саме ця «одночасність» не доведена поза розумним сумнівом. Як свідчать докази у справі вони могли бути спричинені в різний час, в різних місцях і за різних обставин.
Висновок про неможливість отримання травм при падінні

18.  Експертам було поставлене питання про можливість отримання травм при падінні на паркетну підлогу, і вони дали негативну відповідь, ґрунтуючись на локалізації ушкоджень та інших факторах. Навіть залишаючи осторонь сумніви у одночасності спричинення ушкоджень і, відповідно, значення висновку про локалізацію для виключення можливості отримати травми при падінні, слід сказати, що висновки експертів ґрунтувалися на наданій їм неповній інформації.
19.  Експерти вивчали можливість падіння з другого ярусу ліжка на гладку паркетну підлогу. У той же час з документів справи вбачається, що це ліжко має виступаючий перший ярус з дерев`яними боковими стінками (протокол огляду місця події, т. 2, а.с. 27 оборот; т. 3 а.с. 213). За такої конструкції ліжка, якщо б дитина падала з другого ярусу, то скоріше вдарилася б не об підлогу, а об елементи першого ярусу. 
20.  Такий розвиток подій видається більш вірогідним за падіння на підлогу, що знаходиться на відстані більше метру від краю другого ярусу. Для того, щоб за таких умов вдаритися о підлогу, дитина мала не впасти, а стрибнути з ліжка. Але у разі можливого стрибка необхідно було також дослідити можливість удару об інші меблі у кімнаті розміром 3х3 метри.
21.  Однак експертам не було поставлено питання щодо можливості отримання смертельних травм при падінні і ударі о виступаючи деталі меблів. Більше того, ця інформація не була надана експертам, як і не була досліджена під час судового розгляду. 
22.  За таких умов, не можна вважати, що один з цілком вірогідних сценаріїв події – падіння на виступаючи елементи ліжка або удару об інші меблі у разі стрибка – був виключений під час судового розгляду. 
Мотив

23.  Нарешті, що звертає на себе увагу у цій справі: відсутність будь-якого мотиву жорстокого побиття дитини. Сторона обвинувачення вважала, що ОСОБА_6 таким побиттям реалізовував «свої неправомірні методи виховання, з метою впливу на поведінку потерпілого, яка йому не сподобалася». Однак у суді такий мотив був спростований, оскільки численні свідки підтвердили, що ОСОБА_6 добре ставився до дітей і ніколи не піднімав на них руку. 
24.  Суд, зрештою, не визнав, що ОСОБА_6 керувався таким мотивом, однак не встановив жодного іншого мотиву, а тому за вироком суду злочин залишився немотивованим.
25.  Жорстокість побиття, про яку можна судити, виходячи з обставин, що визнав встановленими суд, за відсутності будь-якого мотиву викликає більше запитань ніж відповідей. У повісті, якою ОСОБА_10 По відкрив дорогу детективному жанру в літературі, – «Вбивство на вулиці морг», – саме відсутність мотиву призвела до правильного висновку, що злочин вчинено не людиною, – висновку цілком логічному, оскільки дії людини завжди зумовлюються певними мотивами, якщо тільки це не «біснуватий маніяк, що втік із найближчої божевільні».
26.  Захист обґрунтовано посилався на цей пробій у позиції обвинувачення в апеляційний скарзі. Апеляційний суд обмежився лише тим, що «незазначення у вироку суду мотивів… на правильність кваліфікації не впливає».
27.  Це вірно, як вірно і те, що у переважній більшості злочинів, передбачених Кримінальним кодексом, мотив не є елементом складу злочину. І тим не менше, пункт 2 частини 1 статті 91 КПК серед обставин, які підлягають доказуванню стороною обвинувачення зазначає мотив вчинення злочину. 
28.  Тут я вважаю за потрібне більш детально зупинитися на значенні встановлення мотиву злочину при розгляді кримінальної справи.
29.  Хоча «мотив» у більшості випадків не є визначальним елементом складу злочину, докази того, що особа мала певний мотив, можуть бути релевантними (належними) до встановлення самого факту причетності до вчинення злочину.
30.  В деяких справах значення мотиву може бути менш вирішальним, наприклад, якщо є очевидці злочину або існують інші переконливі докази причетності особи до його вчинення. В деяких випадках, наприклад, при корисливих злочинах, мотив є самоочевидним. Однак і в цих випадках мотив може відігравати певну роль, скажімо, при відмежуванні необережного злочину від умисного и при інших межуючих складах злочинів. 
31.  У випадку ж, коли подію злочину ніхто не спостерігав та/або відсутні інші переконливі докази причетності особи до злочину, доведеність визначеного мотиву має якщо не вирішальне, то край важливе значення для доведеності самого факту причетності цієї особи до злочину. Врешті, класичну тріада доведення: «засіб, можливість та мотив», – зберігає своє значення в кримінальній юстиції.
32.  У цій трагічній справі ніхто не свідчив про побиття, які призвели до смертельних травм у хлопчика. Більше того, події відбулися у невеликій квартирі, де в сусідній кімнаті знаходилася сестра потерпілого хлопчика, і відбулися в достатньо короткий час між тим, як ОСОБА_6 пройшов з кухні до кімнати хлопчика, і тим, як прийшла мама хлопчика.
33.  Як правильно зазначив апеляційний суд (спростовуючи можливість спричинення тілесних ушкоджень сестрою потерпілого хлопчика, – версію, яку жодна зі сторін не висувала і яка не потребувала спростування), – в обставинах місця поведінка дівчинки не могла залишитися непомітною для ОСОБА_6 . Однак, суд упустив з виду, що з цього цілком правильного висновку неуникно випливає такий же вірний висновок, що й поведінка ОСОБА_6 не могла бути непомітною для дівчинки. А дівчинка не говорила про жоден конфлікт, шум, крики або ОСОБА_6 або хлопчика, які б мали супроводжувати жорстоке побиття малолітньої дитини.
34.  Таким чином, у цій справі немає ані прямих свідчень, ані прямих улік, які б доводили причетність ОСОБА_6 до побиття дитини. За таких обставин доведення того, що у нього був мотив для жорстокого побиття дитини, набуває вирішального значення.
35.  За відсутності доведення будь-якого мотиву дій ОСОБА_6 , вся конструкція доказів обвинувачення залишається сумнівною.
Підсумок

36.  Таким чином, у цій справі не встановлено жодного мотиву, який спонукав би ОСОБА_6 до побиття дитини, не виключена можливість спричинення травм, знайдених на тілі хлопчика, в різний час і за різних обставин, і не виключена можливість отримання смертельних травм при падінні і ударі о виступаючи тверді поверхні меблів.
37.  За таких умов я не можу погодитися, що винуватість ОСОБА_6 доведена поза розумним сумнівом.

Суддя                                                                                                      ОСОБА_1 

[1]     https://reyestr.court.gov.ua/Review/96342826