Ухвала
 
22 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 755/12050/17
провадження № 61-6521св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року у складі судді Астахової О. О. та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Саліхова В. В., Поліщук Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки.
Позов мотивований тим, що з жовтня 1998 року позивач і ОСОБА_2 вступили в фактичні шлюбні відносини, проживали разом, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки.
30 листопада 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , з метою забезпечення виконання останнім зобов`язань за договором про надання відновлюваної лінії від 30 листопада 2007 року № 10-29/3829 укладено іпотечний договір. За умовами цього договору, ОСОБА_2 передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: садового будинку загальною площею - 389,4 кв. м, житловою площею 76,00 кв. м, споруджень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , і земельну ділянку, площею 0,0592 га, що розташована на АДРЕСА_3 ), які належать відповідачу на праві приватної власності. 
Вказане нерухоме майно належить їй та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2013 року у справі № 755/27067/13-ц. Посилаючись на статтю 578 ЦК України та статтю 6 Закону України «Про іпотеку», позивач зазначає, що майно, яке є спільною власністю, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. При цьому, виходячи із положень частини другої статті 369 ЦК України та частини третьої статті 65 СК України, для укладання одним із подружжя договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, згода другого із подружжя має бути посвідчена нотаріально, та є обов`язковою. Згоди на укладання оспореного договору іпотеки вона не надавала, а тому, виходячи із положень статті 215 ЦК України, наявні підстави для  визнання такого договору іпотеки недійсним з моменту його вчинення.
З огляду на викладене ОСОБА_1 просила визнати недійсним з моменту його вчинення іпотечний договір від 30 листопада 2007 року, укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено позовну давність, що є самостійною підставою для відмови у позові. При цьому суди дійшли висновку, що при укладанні оспорюваного іпотечного договору ОСОБА_2 діяв недобросовісно, оскільки він не повідомив банк про проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 та гарантував, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, у тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.
Аргументи учасників справи
У квітні 2019 рокупредставник  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої та постанову апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права, ухвалили рішення, яким порушується право власності позивача на спірне нерухоме майно, оскільки вона своєї згоди на укладання оспореного договору іпотеки не надавала.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
21 січня 2020 року представник  ОСОБА_1 подав письмові доповнення до касаційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року.
У частині першій статті 398 ЦПК України передбачено, що особа, яка подала касаційну скаргу, має справо доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).
Останнім днем строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року, повний текст якої складено 
14 березня 2019 року, враховуючи вихідні дні, було 15 квітня 2019 року.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки письмові доповнення до касаційної скарги направлено до суду касаційної інстанції поза межами строку на касаційне оскарження без клопотання про поновлення строку, доповнення до касаційної скарги  ОСОБА_1 від 21 січня 2020 року, подані її представником,залишаються без розгляду
Крім того, 09 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу № 523/14489/15-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Обґрунтував тим, що вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, шляхом його конкретизації з метою формування єдиної правозастосовної практики.
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 03 березня 2020 року прийнято до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справу № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 523/14489/15-ц.
Керуючись статтями 126, 252, 253, 260, 398 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Письмові доповнення ОСОБА_1 до її касаційної скарги, подані представником ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року залишити без розгляду.
Зупинити касаційне провадження у справі № 755/12050/17 за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року, до закінчення розгляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                        В. І. Крат
Судді                                                                                  Н. О. Антоненко
                                                                                                               І. О. Дундар
                                                                                                               М. М. Русинчук 
                                                                                                               М. Ю. Тітов